156 
saa velkjendt for skandinaviske læsere gjennem talrige beskrivelser og 
»reiser«, turde det nordvestlige hjørne, vi i vore skoledage lærte at 
kjende som »russisk Nordamerika«, for de fleste være et rent terra 
incognita. Om indianerne og bøflerne og prærierne har vi alle læst, 
baade sandt og usandt, indianernes nordvestlige naboer, sitkaerne, 
aleuterne, innuiterne og hvad de alle heder, er lige ukjendte for os, som 
det dyreliv, der optræder i deres ugjestmilde land. Baade menneske- 
og dyrelivet udfolder sig imidlertid i Alaska og paa de tilstødende land- 
strækninger og øer under saa eiendommelige former, at en beskrivelse 
er berettiget. De, som interesserer sig for geografisk læsning, maa derfor 
være hr. Cammermeyer taknemlig for de værdifulde bøger om disse 
strøg, han har indlemmet i vor oversættelsesliteratur, først kaptein Jakob- 
sens reiser, saa den i overskriften nævnte bog. Forfatteren af denne 
er en amerikansk videnskabsmand, som i flere aar har berejst det nord¬ 
vestlige hjørne af Nordamerika og studeret dyrelivet der og paa Berings- 
havets øer. Hans bog er en grundig og indgaaende beskrivelse fornem¬ 
melig af menneske- og dyreliv i det nævnte strøg. Særlig de forskjellige 
sælarter — pelssælen, søløven, hvalrossen etc. — der er de vigtigste 
dyriske beboere af strøget, ofrer han stor og velfortjent opmerksomhed. 
Hans skildringer af de yderst merkelige og tildels tidligere lidet kjendte 
dyrs liv og vaner, bærer overalt grundighedens og troværdighedens præg 
— saa underlige de end ofte lyder — og er fulde af interessante op- 
lysninger, som man ikke i nogen anden norsk bog vil kunne finde. 
Bogen er ypperlig udstyret ikke alene med hensyn til papir og 
tryk, men ogsaa og især med tegninger. Forfatterens talrige, kunstnerisk 
opfattede originaltegninger af sæl og mennesker, udmerket udførte i 
zinkotypi (saavidt vi kan se), gjør sammen med det typografiske udstyr, 
bogen til et pragtverk. 
Dette var aversen — reversen er, at sproget gjennemgaaende er 
lidet tilfredsstillende, paa sine steder utilladeligt slet. Sagde vi nylig, 
at sproget i en oversættelse vilde været ilde faren ved en artiumsbe- 
dømmelse, saa maa vi her for endel stykkers vedkommende gaa længere 
ned — 1 der er udtryk i bogen, som næsten kan konkurrere med den 
bekjendte oversættelse af »da sprach der alte Greis«. Norske forlæg- 
gere er nu kommet fuldt paa høide med tiden i retning af udstyr, denne 
bog staar i den henseende ved siden af det bedste, vi har seet fra 
udlandet; gid de nu snart vilde komme efter med oversættelser ogsaa 
og ikke tage middelskoleelever eller deres ligemænd til det ingenlunde 
lette arbeide. Vi skylder at oplyse, at oversættelsen er værst i det 
første afsnit, oversat af en anonym dame. 1 ) 
1 ) Nylig blev vi i dagspressen heftig angrebet af en fornærmet oversætter, som 
endelig vilde have (og ogsaa fik) »dokumenter«. Forat undgaa dette efterkrav 
citerer vi her et par steder. 
»Pe gjør sig ikke meget afhængige af fisk som de andre stammer, undtagen 
de hvalrosædende eskimoer, der imidlertid blot jager i baade« ; »— — andre syg- 
domme, saasom lamhed, reumatisme — — — krampe og en pludselig afslut- 
ning paa livet i middelalderen, der betegnende kaldes »almindelig svækkelse««; 
»Heri blev han hjulpet ved det personlige arbeide og eksempel af hans hustru-«; 
»Fødderne af disse fjelde — —« ; »De findes i størst mængde om sommeren ved 
slap ti d« (skal vist betyde ebbe, slack tide?). »-skinnende obsidian, hvori 
de dyppede sine pilehoveder og benspyd» (obsidian er en glaslignende sten; der 
skulde vel ikke have staaet tipped witli — forsynet med spids af?). 
