I 
1 6y 
men noget sammentrykte, ligesom skiveformige og i begyndelsen 
gule, men senere skinnende blaagraa eller grønliggraa af farve. Man 
breder passelig tilskaarne stykker af uldent tøi eller lignende under de 
eglæggende hunner og faar saaledes afsat eggene derpaa, for siden at 
overvintre dem paa et tørt og kjøligt sted til næste vaar. Af silke- 
avlerne kaldes de »grains« eller »ormefrø«, og der gaar ikke mindre 
end 1,600,000 stykker paa 1 kilogr. Naar morbærtræerne begynder at 
grønnes om vaaren, flytter man eggene over i opvarmede rum, for 
at faa dem udldækkede, hvilket ved rigtig behandling sker i løbet 
at 8—14 dage. De spæde larver anbringes, efter hvert som de 
kommer frem, paa sin første næring, der bestaar af de fineste blade. 
Overflytningen, der paa sædvanlig vis vilde falde meget besværlig, 
foregaar paa den sindrige maade, at man over larverne anbringer 
gjennemhullet papir, der særlig er fabrikeret til dette brug (kaldes i 
Frankrig „papier Marly*). De bittesmaa larver kryber nu selv op 
igjennem hullerne i papiret og træfier paa oversiden af samme mor- 
bærbladene, som man har anbragt der til næring for dem. Under 
hele opfødningen, der foregaar paa boghyldelignende stilladser af 
fletverk med særskilte hylder for de forskjellige aldere og størrelser 
af larverne, maa der nu fra først til sidst iagttages den største orden, 
renslighed og paapasselighed med streng iagttagelse af en mængde 
minutiøse og detaljerede forsigtighedsregler, som vi imidlertid ikke 
her skal gaa nøiere ind paa. Der er overmaade meget arbeide og 
stel forbundet dermed, saa man maa ikke tro, at det er saa let gjort 
som sagt at opføde silkeorme rationelt, saaledes at man kan være 
endog blot nogenlunde sikker paa et heldigt udfald. 
Larvernes ædetid varer 30—31 dage, og herunder skifter de 
hud 4 gange med 5—7 dages mellemrum. Med den sterkt tiltagende 
vekst blir den oprindelige hud for trang, naar den har tøiet sig saa 
langt, den kan. Larven blir nu urolig, holder op at spise og fæster 
sig med et spind til grenene, hvor den blir siddende stiv og ubevæ- 
gelig som i en slags dvaletilstand med den forreste ende af kroppen 
opadbøiet. Endelig brister den gamle stivnede hud og afskydes 
som en ham, og derunder har der imens dannet sig en ny, myg og 
blød hud, der igjen tillader larven at proppe sig med blade af 
hjertens lyst. For at give en ide om den uhyre mængde blade, 
silkeormene fortærer, kan nævnes, at yngelen af 1 lod eg, 25,000 
stykker, behøver 1000 pund blade; heraf falder paa første periode 
