174 
Graden af lemsterhed' staar ikke altid i forhold til den træthed, 
man har følt under selve anstrengelsen, og som har bragt en til at slutte 
med denne. Tildels kan lemsterheden indfinde sig, uden at man har 
følt nogensomhelst træthed i musklerne under selve anstrengelsen, hvad 
der særlig er tilfældet, om man efter længere tids forløb gjenoptager en 
eller anden legemsøvelse. Tildels derimod kan man udtrætte sig til det 
yderste uden at merke nogensomhelst ulemper af det. Det er f. eks. 
tilfældet med roere efter en kaproning eller med heste efter et veddeløb. ; 
Om lemsterhed indtræder eller ei, afhænger nemlig ikke saameget 
af selve graden af anstrengelse som af den tilstand, hvori det legeme, 
der udfører anstrengelsen, befinder sig. 
Selv en meget moderat legemsøvelse, som f. eks. en spadsertur, kan 
frembringe lemsterhed hos en, der pleier at føre et stillesiddende liv, 
mens en langvarig springmarsch eller fegteøvelse hos en, der er vel vant 
med legemsøvelser, ikke behøver at have nogensomhelst ulemper tilfølge. 
Før vi kan gaa ind paa grunden til disse forskjelligheder mellem 
forskjellige individer, maa vi faa bragt paa det rene aarsagerne til det, 
vi har kaldt lemsterhed, og de enkelte symptomer, hvorved den ytrer sig. 
Og da er der først en adskillelse at gjøre: vi maa særskilt betragte 
de lokale symptomer (i de enkelte muskler) og de almindelige (i hele 
kroppen). 
Den lokale lemsterhed, muskelmørheden, har været gjenstand for 
adskillige undersøgelser, som dog ikke har formaaet at give en forklaring i 
af fænomenet, der er bleven almindelig antaget. Som følge af de for- 
brændingsprocesser, som foregaar, idet en muskel arbeider, dannes der i 
muskelen et overskud af melkesyre. Efter hvad man har antaget, skulde 
nu dette stof, naar det optages i og gjennemtrænger muskeltraadene, 
have tilfølge, at disse tabte den evne til at trække sig sammen, paa 
hvilken muskelens arbeidsevne beror, og derigjennem frembringe træthed 
og lemsterhed. 
»Men for det første,« siger en authoritet paa dette omraade, »har 
forsøg i den seneste tid vist, at der ved musklernes arbeide kun dannes 
smaa mængder melkesyre. Og for det andet maatte blodet paa grund 
af sin kemiske beskaffenhed neutralisere og uskadeliggjøre melkesyren 
efterhvert, som den opstod. Og hvorledes skulde man efter denne theori 
kunne forklare, at en muskel kan vedblive at være øm flere dage efter 
en anstrengelser Efter saa lang tids forløb kunde der da umulig være 
spor igjen af den ved muskelarbeidet dannede melkesyre.« 
Efter hvad vi antager, skyldes de lokale smerter, der følger paa en 
anstrengelse, rent mekaniske virkninger af arbeidet, ikke kemiske foran¬ 
dringer af noget slags. Det fremgaar af følgende: 
Uinderkaster man en eller anden legemsdel usædvanlig kraftig mas- 
