195 
dende hoste eller halseonde. Ogsaa i andre tilfælde, saaledes mod 
svækket fordøielse og mod søvnløshed, har honningen vist sig at 
være et godt middel, som vistnok ofte vilde være at foretrække 
fremfor andre medikamenter, som der ellers ialmindelighed gribes til. 
For vort lands vedkommeiide synes biavlen at gaa omtrent en 
150 aar tilbage i tiden. De første optegnelser desangaaende er, 
saavidt vides, leverede af den bekjendte biskop Pontoppidan i 
hans »Norges naturlige beskrivelse«, aar 1753. Han siger deri, at 
»bier avles her ikke, da sommeren vilde falde dem altfor kort« — 
men dette gjælder dog vistnok kun vestlandet, hvor jo Pontoppidan 
levede og virkede, og hvor der endnu den dag idag kun drives 
meget lidet biavl. Vi finder nemlig ikke længe efter forskjellige 
beretninger fra de sydlige dele af landet om avl af bier, bl. a. siger 
Wilse i 1779, at »allerede 1740 havde man dem i Kristiania«, samt 
at »man tvivler nu ei mere paa, at bier kan holdes i Norge.« Nei, 
det har da noksom vist sig, at biavlen ogsaa hos os kan drives med 
fordel og give ganske smukke resultater, og navnlig i de senere 
aar har den taget et betydeligt opsving, saa at der nu eksisterer 
en norsk biavlsforening, der udgiver sit eget tidsskrift og afholder 
aarlige udstillinger til sagens fremme. Ifølge de i nævnte tidsskrift 
meddelte statistiske opgaver vedrørende biavlen her i landet udgjorde 
biskjøtternes antal i 1886 over 3000, og der overvintredes omtrent 
10,000 kuber. Sættes værdien af hver overvintret kube med et 
middeltal til kr. 20.00, saa representerer altsaa disse 10,000 kuber 
en værdi af kr. 200,000; og sagen har hele tiden senere været i 
rask fremgang, saa at antallet nu er langt større baade af biskjøttere 
og af kuber. At imidlertid den indenlandske produktion af honning 
og voks endnu ikke paa langt nær kan tilfredsstille behovet, frem- 
gaar noksom deraf, at der i forrige aar indførtes 35,860 kg. honning 
og 3 , 73 ° kg. voks. Der er saaledes inden denne branche endnu 
ingen fare for overproduktion, ligesaalidt som der er nogen man¬ 
gel paa blomsterhonning at samle ind; man kan trygt sige, at tusin- 
der kilo honning gaar tabt hvert aar, fordi der ikke findes bier til 
at samle den ind! Man vil heraf kunne skjønne, at biavlen, der 
kan drives af enhver, der bor paa et nogenlunde heldigt sted og 
forresten har lyst og evne til at sætte sig ind i samme, slet ikke 
er saa uvigtig en sag — selv om man bortser fra den endnu langt 
større indirekte nytte, bierne gjør ved at befordre blomsternes 
i3* 
