208 
volde og dræber larverne. De forvandles herved til en sort og stin" 
kende, seig masse, der lader sig trække ud i traade og udbreder en 
sur, modbydelig lugt. Denne sygdom er meget smitsom og ødelæg- 
gende, hvor den har faaet indpas, og har i det sidst forløbne aar 
ogsaa vist sig her i landet paa ' forskjellige steder. Forresten hæn- 
der det ogsaa ofte, at yngelen raadner bort af andre aarsager, 
navnlig som følge af kulde og næringsmangel i kuben, uden at 
virkelig bipest er tilstede. — Blandt biernes fiender inden dyrever¬ 
denen maa fremfor alle nævnes voksmøllet (aphomia mellonella), 
hvis larver gjennemgnaver cellekagerne og indhyller dem i spind, 
saa at hele kuben gaar tilgrunde. Myrerne er ofte meget slemme 
til at trænge ind i kuberne og røve honning, hvilket ogsaa er til- 
fældet med en stor natsommerfugl, det saakaldte »dødningehoved« 
(acherontia atropos), der dog kun findes saa sjeldent hos os, at den 
bliver uden betydning. Forskjellige fugle og ligeledes hvepse røver 
selve bierne og spiser dem op, og de er ogsaa udsatte for flere 
slags parasiter m. v. Navnlig i sydligere lande er der mange saa- 
danne plageaander, som biavlerne maa se at holde sig fra halsen. 
—- Det hænder ogsaa, naar der kun er liden tilgang paa honning, 
at bierne fra den ene kube finder paa at røve honning fra den 
anden; disse saakaldte »rovbier« kan paa denne maade anrette 
megen forstyrrelse og ugavn, naar det ikke opdages itide og stop¬ 
pes. Dette sker bedst ved at formindske flyvehullet i den kube, 
hvor plyndringen foregaar, saa at vagten faar lettere for at forsvare 
indgangen mod uvedkommende biers indtrængen. 
Havmænd og havfruer. 
Af M. K. Håkonson-Hansen. 
Det gaar med elvens og havets fordums beboere, nøkke og elver- 
piger, havmænd og havfruer, som det gaar med Nordamerikas indianer¬ 
stammer. Den beregnende hvide mand breder sig seig og uimodstaaelig 
ind over rødhudens hjemlige omraader og beviser med »slaaende« 
grunde umuligheden af dennes fortsatte tilværelse lige ved siden af den 
frembrydende kulturstrøm. Saaledes ogsaa den skarpe, kritiske menneske¬ 
forstand. Stykke for stykke underlægger den sig de uhyre omraader 
inden naturens riger, hvor før den menneskelige fantasi var den uindskræn- 
kede selvhersker. Og den brogede, monstrøse befolkning i hine fantasiens 
