211 
huden paa det øvrige legeme, for saa vidt dette kom til syne over vån¬ 
det. Øinene var gule. Omkring kinderne havde havmanden et kort, 
purret (o: krøllet) sort skjæg. Dette gik ogsaa ned under hagen og saa 
ud, som om det var afklippet. Den ene af øienvidnerne J ) kunde derhos 
anføre, at han havde iagttaget, at havmanden omkring siderne og paa 
kroppen ellers var rundagtig og trind og spidsede af ned til som »en 
anden fisk«. Den samme mand anførte end videre, at han i sin barn¬ 
dom og for mere end 20 aar før denne begivenhed havde seet en 
havfrue, i strøget om Kullen, altsaa i de samme egne omtrent. Hun 
havde udslaget haar og store fyldige bryster rom en amme«. Noget 
mere om denne havmand er der i 
forhøret ikke kommet frem. Ved »pro¬ 
tokollens « slutning »bekræftes med egen 
Haand« af Bussæus selv, at forhøret 
foretoges »med ald alvorlighed, samt 
eedlig bekræftelse,« saa begge parter 
for vist har handlet i god tro. 
Den større del af det gamle manu- 
:skript udgjør dog de til den oven 
refererede summariske forhørsprotokol 
føiede »korte anmærkninger til under- 
; danigst og nærmere oplysning i denne 
materie,« hvor man faar høre Bussæi 
egen mening om havmanden. Han 
nærer da ingen tvivl om, at »dette 
monstrum eller usædvanlige pliænome- 
non marinum har været en havmand.« 
Han støtter sig desuden til, hvad der 
berettes om havmænd og havfruer fra 
gammel tid, om at de er seet og fan¬ 
get paa de mest forskjellige steder, 
dog hyppigst i Nordsøen og Grønlands¬ 
havet, hvor disse væsner efter de gamles 
mening skulde have sit egentlige hjem. Han begynder sin kilderække med 
„Speculum regale“ (Kongespeilet), hvor havmanden kaldes »Haffstambr« 
(0: hafstrambr) og havfruen »Margya« (o: margygr), nævner Peder Claus- 
søn, som kalder hende »Margyger,« og omtaler den forbindelse, der skal 
bestaa mellem disse væsners tilsynekomst og pludseligt optrædende uveir 
paa havet, hvilken forbindelse han dog overlader til gammel tids overtro 
eller den seneres »erfarenhed.« Bussæus bemerker videre, at rester af 
Gammelt billede af en havmand(»munk«) 
(kfr. »Naturen« 1883 pag. 105). 
14 
* 
) Peder Gunnersen nemlig. 
