215 
skriften nævnte er kun nogle faa exempler blandt de talrige forslag til 
nye sprog, der paa de forskjelligste steder har seet dagens lys. 
Alle disse forslag har en ting tilfælles: De gaar ud fra den ube¬ 
stridelige kjendsgjerning, at livet er for kort til, at man kan befatte sig 
med at lære mere end 4 eller 5 sprog ordentlig, og at det er rent util- 
ladeligt at skrive videnskabelige afhandlinger paa noget andet sprog 
end engelsk, fransk, tysk eller latin. Derpaa taber de sig i 'begeistring 
over de dage, da »al jorden havde et tungemaal og ens tale«, og søger 
endelig sin støtte i bibelens profetier om, at det samme paany skal indtræffe. 
Og paa hvilken maade skal saa den profeti gaa i opfyldelse? Ja, 
paa det punkt begynder meningerne at blive lidt delte. Nogle siger: 
lad alle mennesker lære engelsk, og problemet er løst med det samme. 
Det vilde det være, og det kan maaske blive tilfældet, naar løven og 
lammet græsser tilhobe. Men indtil det sker foreslaaes der forskjellige 
udveie. Fremfor alt er der med hensyn til grammatiken ingen undskyld- 
ning for opretholdelsen af uregelmæssige substantiver og verber, for 
forskjelligheder mellem naturligt og grammatisk kjøn, for antikverede 
komparationer, eller for indviklede syntaktiske regler. Dette maa 
altsammen skaffes bort. Og dernæst, med hensyn til ordforraadet, 
saa er det jo ganske klart, at naar Shakespeare kunde hjælpe 
sig med 15,000 ord, saa er en ordbog paa 250,000 ord som den, der 
nu udgives af Oxford-universitetet, den skrækkeligste overflødighed, man 
nogensinde har seet. Paa dette punkt er alle sprog-opfindere enige om 
at forlange indskrænkning. Opfmderen af volapiik var fra først af for- 
nøiet med en ordbog paa 10,000 ord, men lover os nu en ny paa 
20,000. 
Saa er der imidlertid meget stor meningsforskjel med hensyn til den 
kilde, fra hvilken disse ord skal hentes. Nogle tager sine ord paa slump 
fra endel af de bedst kjendte sprog, andre holder sig saa meget som 
muligt til de stammer, som er fælles for engelsk, fransk og tysk. Vola- 
piik »hæver« i forskjellige banker, om det end væsentlig holder sig til 
engelsk, men beklipper sin mynt forskrækkeligt. Saaledes er sprogets 
navn volapiik taget fra tysk og engelsk, idet vol forestiller det tyske 
Volk, pilk det engelske speech (volapiik er altsaa egentlig det samme 
som Yolksspeech). Paa samme maade afløses appetite af potit, dhundance 
af bundan, silver af silef o. s. v. I mange tilfælde er de laante ord 
saa meget forandrede, at det er vanskeligt at kjende dem igjen, og 
i denne henseende har pasilingua en stor fordel derved, at dets 
ord altid minder om en romansk eller gammeltysk stamme, eller om 
engelsk, som i sit ordforraad har smeltet sammen elementer fra disse 
to kilder. Volapiik behøver ofte forklaring, hvor man paa pasilingua 
kan gjætte sig til meningen. 
