227 
Det, som især udmerker saccharinet, er som bekjendt dets 
sterkt søde smag. Det smager sødt i en opløsning, som indeholder 
i del saccharin paa 70000 dele vand, og man har anslaaet dets 
forsødende evne til at være 280 gange saa stor som rørsukkerets, 
hvorfor man i Frankrige har kaldt det »sukkerets skygge«. Den søde 
smag af saccharin varer betydelig længere end sukkersmagen, men 
er betydelig mindre behagelig og efterfølges af en følelse af tørhed i den 
bagre del af svælget. Merkeligt er det, at insekterne ikke alene ikke 
liker saccharinet og ikke synes at merke dets søde smag, men endog 
omhyggelig skyr det. 
Opfinderens tanke med hensyn til saccharinets praktiske an¬ 
vendelse var den, at det skulde bruges som tilsætning til alkoholiske 
drikke, søde safter og konditorvarer — ting, hvortil nu en stor mængde 
rør- og roesukker forbruges — og fremdeles som tilsætning til drue- 
eller stivelsesukker. J ) Herom udtaler hr. Fahlberg sig som følger: 
»Den i de forenede stater opblomstrende stivelsesukkerindustri 
bidrog meget til, at jeg vedblev med arbeiderne over fabrikation af 
saccharin, idet jeg forudsaa, at hvis jeg ved tilsætning heraf kunde 
forvandle stivelsesukkeret til et stof, der med hensyn til smag var 
ens med rørsukkeret, saa vilde det være et stort stød fremover for 
stivelsesukkerfabrikationen.« 
»Rørsukkerfabrikkerne med deres hele maskineri kunde vedblive 
at arbeide som hidtil, kun skulde de, istedenfor at bearbeide den 
sukkerfattige og urene roesaft, som kun giver 10—20 pct. sukker, 
*) I kemien er som bekjendt »sukker« en fellesbetegnelse for en gruppe af stoffer, 
•der, sammen med stivelse, cellestof gummi og andre, hører til de saakaldte kul- 
hydrater. Alle kulhydrater er sammensatte af kulstof og vand eller rettere kulstof, 
vandstof og surstof, de sidste i samme forhold, i hvilket de indeholdes i vand. 
Sukkerarterne falder atter i to afdelinger, der hver omfatter flere forskjellige 
slags sukker, og som efter de bedst kjendte representanter benævnes rørsukker- 
gruppen og druesukkergruppen. Til den første hører blandt andet rørsukker og 
melkesukker; til den sidste druesukker og frugtsukker. Rørsukker i den kemi- 
ske betydning af ordet forekommer i og fremstilles af sukkeirør, sukkerroer, suk- 
kerahorn og andre planter. Druesukker, der er mindre sødt end rørsukker, 
forekommer sammen med frugtsukker i søde frugter og i honning. Det i handelen 
forekommende gulagtige, urene produkt fremstilles ved kogning af stivelse med for- 
tyndet svovlsyre og kaldes derfor gjerne s ti veis e s ukk e r eller potetessukker. 
Naar vi i det følgende bruger benævnelsen rørsukker, er dette i kemisk for¬ 
stand, uden hensyn til om det er udvundet af rør eller roer. 
15* 
