238 
Bakteriernes forskjellige former har allerede været kjendte i mere 
end 200 aar. Delfter-kjøbmanden van Leuwenhock, en forsker, 
hvem vi skylder en stor mængde mikroskopiske iagttagelser, opdagede 
i 1683 ved hjælp af linser, han selv havde slebet, de nævnte stav-, 
kugle- og skruebakterier i belægget paa sine tænder. Ved videre iagt¬ 
tagelser blev det bekjendt, hvor yderst udbredte disse »smaadyr« var paa 
alle mulige steder og under alle mulige forholde; dette saavelsom den 
tilsyneladende umulighed ved at undgaa og forhindre deres optræden og 
formering, lagde den tanke nær, at de opstod af sig selv ved selvavling 
— generalio aequivoca — en antagelse, som i lang tid var eneherskende, 
indtil Spallanzani (1769) optraadte mod den. Denne forsker fandt, 
at »dyrene«, som man kaldte dem, udeblev i planteudtræk, der inde- 
holdtes i lukkede og i længere tid ophedede kar, men at de øieblikkelig 
indfandt sig, naar man lod luft, som ikke var blevet ophedet, faa ad¬ 
gang. Deraf sluttede han, at »dyrene« ikke opstod ved selvavling, men 
udviklede sig af spirer, der var tilstede i luften. Mod Spallanzani’s 
slutninger blev der dog i lang tid gjort de forskjelligste indvendinger, 
der først af Pasteur (1861) blev endelig modbeviste. 
Grunden til, at man dengang regnede bakterierne til dyrene, var 
deres bevægelsesevne. Først i midten af vort aarhundrede blev de ved 
Perty’s, Ferd. Cohn’s og Någe]i’s arbeider over deres levesæt for¬ 
viste fra dyreriget og under navnet spaltsoppe (schizomyceter) 
indordnede blandt planterne. Det viste sig nemlig, at bakterierne med 
hensyn til levevis i mange væsentlige punkter lignede soppene, d. v. s. 
utvilsomme planter, som væsentlig kun er forskjellige fra almindelige 
planter derved, at de ikke besidder grønt farvestof. De kan derfor ikke 
ernære sig af luftens kulsyre, men maa, forat kunne leve, optage næ¬ 
ringsstoffer, som grønne planter har tilberedt for dem. De er derfor 
henviste til at vokse paa steder, hvor de forefinder organisk substans, 
d. v. s. stoffer, som stammer fra dyre- eller planteriget. Uden saadan 
næring kan de ikke leve. Ligedan er det med bakterierne; heller ikke 
de er istand til at optage luftens kulsyre, og ogsaa i andre punkter 
ernæringen vedkommende stemmer de med soppene. 
Levende og udviklingsdygtige bakteriespirer 1 ) er tilstede overalt i den 
omgivende luft, i våndet og i de øvre jordlag. Fritsvævende eller fast- 
heftede til støvpartikler føres de omkring i luften og hefter sig ved 
vægge, møbler og klæder. Kun i de allerstørste høider, paa de sne- 
1 ) Med det ikke synderlig heldige ord »spire« (det danske »kim«) mener vi 
her og i det følgende levende bakterieindivid enten i form af sporer eller 
som vegetativt individ. Red. anm. 
