241 
vender man en næringsbund, som oprindelig er flydende, men som ved 
tilsætning af gelatine er saaledes tillavet, at den nedenfor en vis varme¬ 
grad blir fast. Herved bærer man sig gjerne ad paa den maade, at 
udsæden fordeles i en liden portion saadan næringsvædske, som først 
er omhyggelig steriliseret og derpaa svagt opvarmet, saa den netop er 
flydende. Den »smittede« næringsvædske heldes derpaa ud over en 
steriliseret glasplade, hvor man lader den stivne, og paa hvilken spirerne 
udvikler sig. Glaspladen anbringes, forat ingen nye spirer skal komme til 
fra luften, og forat gelatinen skal holde sig fugtig, i en tildækket glasskaal, 
et saakaldt afugtigt kammer«. Af de isolerede kolonier, som paa denne 
maade opstaar, er det da let at faa renkulturer. I virkeligheden er det 
hundreder af bakteriearter, man paa denne maade, ved hjælp af fast og 
gjennemsigtig næringsbund, har faaet isoleret og kunnet gjøre til gjenstand 
for mere eller mindre indgaaende undersøgelse, og antallet af arter for- 
øges saa at sige daglig. Selvfølgelig kan vi ikke her beskrive selv de 
vigtigste af disse arter, men maa nøie os med at skildre hovedtrækkene 
i bakteriernes levesæt, saaledes som studiet af de forskjellige arter har 
lært os det at kjende. 
Hvad for det første de ydre livsbetingelser angaar, saa trives, som 
allerede nævnt, ikke enhver art paa hvilkensomhelst næringsbund. Visse 
arter trives kun paa svagt syrlig næringsbund og vokser daarligt, naar 
næringsbunden er det ringeste alkalisk; med andre og vel med de 
fleste er det omvendte tilfældet: de ødelægges eller hindres i sin udvik- 
ling selv ved den svageste sure reaktion. Et stort antal arter trives ud- 
merket paa potetesskiver, andre trives slet ikke paa poteter, men vil 
have anden næring. Mange arter vokser kun, naar luftens surstof har 
fri adgang; paa andres udvikling virker tilstedeværelsen af surstof abso- 
lut hemmende; atter andre tager lidet hensyn til, om der er surstof til¬ 
stede eller ei. End videre er hver art mere eller mindre afhængig af 
temperaturforholdene, idet den kun udvikler sig indenfor visse for den 
eiendommelige temperaturgrænser. Indenfor disse grænser er der atter 
en bestemt temperatur, som er den for vedkommende arts vekst og 
udvikling gunstigste. Er nu end forholdene i denne henseende høist 
forskjellige for de forskjellige arter, saa er der dog mellem dem alle den 
overensstemmelse, at selv de laveste kuldegrader, vi formaar at frem¬ 
bringe, ikke tilintetgjør dem, mens paa den anden side en varmegrad 
af 55—6o° C. med sikkerhed og inden kort tid dræber selve bakterierne. 
Denne varme ødelægger derimod ikke sporerne, som idethele udmer- 
ker sig ved stor modstandsdygtighed ligeoverfor ydre indvirkninger, og 
først tilintetgjøres ved en langt høiere temperatur. Efterat det er paa- 
vist hvilken stor rolle bakterierne spiller som sygdomsfrembringere, er 
det bleven en nødvendighed at studere, hvorledes de kan dræbes: en- 
16 
