245 
af udpræget apathi o. s. v., og som aarsag til det hele tinder vi ved 
obduktionen sygelige forstyrrelser i tarmene alene. Disse forstyrrelser 
kan ikke i og for sig være aarsag til den nævnte sygelighed i hele 
kroppen; denne maa — som det ogsaa er sikkert paavist — tilskrives 
de giftige ptomainer, som har dannet sig i store mængder ved kolera- 
bakteriernes kolossale formering i tarmen, og som, efterat være opsugede 
af tarmvæggene (ligesom den fordøiede ernæring), er bleven udbredte i 
hele legemet. Disse ptomainer bevirker en ondartet forgiftning, og af 
denne er det, den syge dør. Paa lignende maade med tilfælde af tarm- 
tyfus, som hurtigt ender med døden. Ogsaa i disse tilfælde er det altsaa 
dog bakterierne, som er aarsag til forgiftningen og dermed til sygdommen. 
For et stort antal af menneskets og dyrenes smitsomme sygdomme 
har man kunnet paavise den sygdomsfrembringende bakterieart. Saaledes 
kjender vi de bakterier, der bevirker miltbrand, tarmtyfus, snive, spedalskhed, 
malignt ødem (»vandhævelse«), rosen, gonorrhoe, kolera, koldfeber o. fl. 
Til hver af disse sygdomme har en bestemt, fra de andre forskjellig 
bakterieart, vist sig at være aarsagen; disse bakterier er nøie undersøgte, 
og deres betydning som sygdomsfrembringere er utvilsomt fastslaaet. 
Der er imidlertid ogsaa andre sygdomme, hvis smitsomhed ikke 
ligger saa klart i dagen, som har vist sig at være foraarsagede af bak¬ 
terier. Saaledes har Koch fundet, at alle former af tuberkulose (bl. a. 
den sædvanlige lungetæring) bevirkes af en bakterie, som alt efter stedet 
og maaden hvorpaa den trænger ind i legemet frembringer indbyrdes 
meget forskjellige sygdomme 1 ); videre har det vist sig, at alslags materie- 
afsondring, selv den ubetydeligste lille smaabyld, som danner sig i huden, 
bevirkes ved indvandringen af bestemte, vel kjendte bakterier. Ogsaa 
stivkrampe (tetanus) er paavist at være en smitsom, af en særlig bakterie 
bevirket sygdom. Paa den anden side er der adskillige netop af de al- 
mindeligste smitsomme sygdomme, f. eks. mæslinger, skarlagensfeber, 
kopper, difterit, syfilis og malariafeber, for hvilke man ikke (eller ikke 
med sikkerhed) har kunnet paavise den sygdomsfrembringende bakterie. 
Rigtignok har man ved flere af disse sygdomme fundet, at der er bak¬ 
terier tilstede; det er imidlertid ikke med den sikkerhed, som maa for¬ 
langes, paavist, at disse staar i aarsagsforhold til sygdommen. 
Her er ogsaa stedet til at omtale de forskjellige slags vaccination, 
et spørgsmaal, som nu staar paa dagsordenen. Som bekjendt har vac- 
cination mod kopper, en af de skrækkeligste af de smitsomme syg¬ 
domme, allerede været anvendt i næsten hundrede aar. Opfindelsen 
skede rent erfaringsmæssigt, idet man havde iagttaget, at folk, som var 
bleven smittet med materie fra kjørenes kopper vel blev lidt syge, men, 
*) Se herom dr. Hanssens artikel i »Naturen« 1887. 
