250 
saa to hundrede og femti tusen aar. Dette tal kan vi fordoble for at 
faa med den tid, jorden tilbragte som taagemasse, før den blev en 
lysende stjerne; vi kan da antage, at det første stadium i jordens ud- 
viklingshistorie omfatter et tidsrum af en halv million aar. 
Det andet stadium, i hvilket jorden nu befinder sig, omfatter hele 
rækken af geologiske formationer. Den begyndte med dannelsen af det 
ældste urfjeld og vil slutte, naar solen slukkes, havene bundfryser, og 
dannelsen af nye jordlag ophører. Det mest karakteristiske træk i dette 
stadium er de levende væseners optræden, der betegner, hvad man 
kunde kalde jordens manddomsalder. Som i det foregaaende stadium 
saa er det ogsaa her afkjølingen, som er den vigtigste virkende faktor. 
Den gradvist fremskredne afkjøling er det, som vil bringe ogsaa dette 
stadium til afslutning, idet den fører til, at havene mere og mere for- 
svinder, hvorved høideforholdene paa jorden i høi grad vil forandres. 
Havets forsvinden, som skyldes den omstændighed, at våndet optages af den 
faste jordskorpe, efterhvert som denne afkjøles, vil give jorden det samme 
udseende, som Mars nu har. Denne planet er længere fjernet fra solen 
end vor og er mindre, følgelig har den afkjølet sig hurtigere, og vandets 
forsvinden er længere fremskreden der end paa vor klode. Paa Mars 
findes der derfor kun smaa have, som ikke optager mere end halvparten 
a f planetens overflade, mens havet endnu dækker tre fjerdeparter af 
vor klode. Våndet vil vedblive med at minke, indtil solens afkjøling 
skrider saa lang frem, at de sidste levninger af havene fryser. Havets 
minkning vil have til følge, at øerne og fastlandene tiltager i størrelse, 
at fordampningen af vand blir mindre og mindre, at følgelig de atmo¬ 
sfæriske nedslag aftager, og at jorden blir mere og mere ufrugtbar, ind¬ 
til endelig planter og dyr gaar tilgrunde, og jorden som en uddøet 
klode bevæger sig omkring i rummet. Varigheden af det stadium, vi 
her har beskrevet, kan beregnes efter to forskjellige methoder, som 
gjensidig kontrollerer hverandre. Efter hvad geologerne antager, er den 
samlede tykkelse af alle de afleiringer, der har dannet sig i de forskjel¬ 
lige geologiske perioder, omtrent 38 kilometer. Hvis vi kjendte den 
tid, som behøvedes for at danne et lag paa f. eks. tusen metres tyk¬ 
kelse, saa vilde en simpel regning lære os, hvor lang tid der er med- 
gaaet til dannelsen af samtlige disse afleiringer. Her kommer isperioderne 
os tilhjælp. Hvis de beregninger, som jeg andetsteds har fremsat med 
hensyn til istidernes periodiske tilbagevenden, er rigtige, saa kan vi 
anslaa den tid, som er medgaaet til dannelsen a f de saakaldte efter- 
tertiære (kvartære) lag, til omtrent sytti tusen aar. Da disse lag har 
en gjennemsnitlig tykkelse af to hundrede meter, kan vi regne, at der 
behøves tre hundrede og femti tusen aar for at frembringe afleiringer 
af en kilometers tykkelse; deraf følger atter, at der skulde være hen- 
