200 
mikroskopiske maal fra meteoriter. Det var som at gaa til høst at fore- 
bringe et fund for den varmhjertede forsker; i hans ufordulgte glæde 
laa opmuntring baade for yngre og for ældre. Men vi behøver ikke 
at gaa til Nærødalens skred, hvorfra Vom Rath tog sine labrador- 
stene, for at mindes den vakre bestemmelse derfra, ingen mineralog 
eller petrograf besøger nu Fredriksværns skjær eller Laurvigs skov- 
klædte høider uden at vide, at det var Vom Rath, som tydede 
denne bergart i det inderste væsen som augit-holdig, den samme 
bergart som i hans Monzoni (Fassa-Thal i Syd-Tyrol). Derfor det 
besværlige navn augit-syenit for denne vor syenit fra den søndre 
del af Kristianiafjorden. 
Fra hans arbeidsværelse hjemme i huset med instrumenterne og 
med laboratoriet udgik en mængde afhandlinger, store og smaa, 
navnlig faldt den finere krystaldefinition i hans smag, formernes lov- 
mæssighed under de mange kombinationer; det var i denne retning, 
at han ligesom fortsatte brødrene Roses arbeidsfelter, Heinrich 
Rose’s, kemikeren, saavel som Gustav Roses mineralogen. Hans 
grundige forkundskaber, hans sterke hukommelse, livlige kombina- 
tionsevne kom ham her til stor nytte. Med en beundringsværdig 
taalmodighed og utrolig færdighed dertil kunde han staa over maa- 
linger af de mindste krystaller. Man benytter nu finere instrumenter 
end hans, men man benytter dem ikke bedre end han sit. Altid 
bekjæftiget, altid med et jern i ilden, i figurlig og bogstavelig for¬ 
stand, med den brændende higen efter at udspeide lov, orden, naa 
op i et glimt af sandhed, og det baade med maal og med vegt og 
med smeltediglen ved siden: saaledes finder vi ham, og saaledes 
kunde han forklare en snarvei ved sit maalebord og næst efter frem¬ 
stille udførlig en række af de store forhold i grube og fjeld, som han 
havde lært at kjende ved eget besøg eller ved udstrakt studium af 
originalliteratur om emnet. 
Høi af vekst, en turistaniagt skikkelse, et aabent, venligt ansigt 
med bred pande og lysende øine bar han præget af barnets tillids- 
fuldhed ligeoverfor, hvad han for øieblikket beundrede, ved siden af 
ynglingens begeistring, men derhos skimte de dog gjennem alt dette 
bevægelige og bøielige endnu en mands seige vilje. I den marke- 
rede tale, disse akcentuerede ord, som kom fra den venlige mand, 
var en gjenklang — men hvem skulde troet det —■ af stamhed fra 
ungdomsaarene, den han ved usvigelig agtpaagivenhed havde over- 
