268 
der af forskjellige tropiske træer og buske, og som i sin bygning 
stemmer nær overens med de paa stammer og grene levende 
arter. 
Der har vi for det første flere arter brugmansia, der hører 
hjemme paa Borneo og Java, og hvis blomster blir saa store som 
ordentlige store liljer. Planterne bestaar ikke af andet end de inde 
i vertplantens rødder vegeterende sugetraade og de fra disse frem- 
spirende blomster, der, indhyllede i nogle faa skjæl, som runde 
knopper bryder frem af barken (se fig. 2). 
Meget kolossalere er arterne af slegten rafflesia, »kjæmpeblom- 
ster« kan vi kalde dem. De lever allesammen paa rødderne af 
træer eller buske, helst paa rødder, der ligger blottede, og findes 
paa øerne i det indiske arkipel. 
Deres ernæringsorganer er helt og holdent gjemte indi de rød¬ 
der, af hvilke de ernærer sig; gjennem disses bark bryder saa blom- 
sterknopperne frem som valnødstore klumper, der lidt efter lidt til- 
tager i størrelse til de — hos de største arter — er saa store som 
vældige kaalhoveder, som de ogsaa i sit udseende ligner. 
Og naar saa disse mægtige knopper udfolder sig, fremkommer 
noget af det i sit slags kolossaleste, planteverdenen har at opvise: 
blomster paa op til i meter i gjennemsnit siddende lige paa jorden 
uden stilk og uden blade! Blomsterne af en art (rafflesia padma) 
er ikke mere end V 2 meter i gjennemsnit, det er en af de mindre. 
Den art kjæmpeblomst derimod, som først opdagedes (r. arnoldi) 
har blomster, som er over i meter tversover, og i den sidste tid er 
der endog bleven berettet om en ny art, hvis blomster opgives til 
8 å 9 fod, d. v. s. indtil 3 meter i tvermaal! Dette sidste er kanske 
lidt skrøne; sikkert konstateret er imidlertid, at blomsterne af den 
ovenfor nævnte, paa Sumatra levende, art naar op til 1 meter i dia¬ 
meter og veier op til 5 kilo, hvad der jo for en enkelt blomst er 
ganske respektabelt. 
Disse kjæmpeblomsters skjønhed og ynde staar forresten ingen¬ 
lunde i forhold til deres størrelse. Formen er noksaa tiltalende: 
i midten sidder en skaalformig del omgivet af en ophøiet rand, og 
omkring den 5 store kjødfulde blomsterblade. Farven er allerede 
mindre smuk: hos de bedst kjendte arter er blomstens midtparti 
skiddent blodrødt, kronbladene vortede med en mat kjødfarve, og 
lugten endelig er høist afskyelig. Baade r. padma og r. arnoldi 
