2 7 ° 
seelige planter, og alle har de ialfald smaa blomster, hvis antal maa 
erstatte, hvad de mangler i størrelse. 
Af repræsentanter for denne familie har vi først flere arter 
langsdorffa, der hører hjemme paa forskjellige kanter i de mel- 
lemste dele af Amerika, og som snylter paa trærødder ligesom 
kjæmpeblomstem Fra de i vertens indre snyltende sugetraade sky- 
der frem lange fingertykke, ved grunden opsvulmede stilke, som i 
spidsen bærer en rig samling af smaa blomster; hanblomster paa 
nogle stængler, hunblomster paa andre (se. fig. 3). Stilken, der var 
lang nok til at bære talrige blade, er, da plantens snyltende levevis 
gjør slige ernæringsorganer overflødige, ganske bladløs, og gul- eller 
rødfarvet ligesom de dækskjæl, der omgiver blomsterkurvene før 
udspringningen. 
Den her afbildede langsdorffta er en af de faa snylteplanter, 
der har nogen praktisk anvendelse: den bruges til lys. Plantens 
lange stængler er saa gjennemtrukne af fedt, at de brænder langsomt 
og jævnt som smaa fakler; i Nygranada, hvor planten er forholds¬ 
vis hyppig, skal de i virkeligheden ved festlige anledninger anvendes 
som saadanne, og der har man ogsaa forsøgt at lave lys af det 
fedt de indeholder. 
Dels i den nye, dels i den gamle verden, men altid i varmere 
strøg med rig plantevekst, findes der en del andre ba)anophoreer 
med endnu sterkere udviklede ydre organer — alle dog uden grønne 
ernæringsblade. 
Ogsaa disse har sugeredskaber, ved hvis hjælp de er fastvoksede 
til sine vertplanters rødder, men omkring sammenvoksningsstedet 
danner de større eller mindre uregelmæssige knolleformige fortyk- 
kelser, og først fra disse skyder de nøgne eller sparsomt skjælbe- 
satte stilke frem, paa hvilke de talrige, men yderst smaa, blomster 
sidder. 
Nogle har sine blomster spredte udover langstrakte eller gre- 
nede blomsterstande (lophopluytum mirable , Brasilien, se fig. 4, 1; 
sarcophyte sanguinea, Kap, se fig. 4, 2), hos andre er blomsterne sam¬ 
lede i tætte, kongleformede hoveder. Alle har de det tilfælles, at 
de ikke eier grønt farvestof hverken i sine bladlignende skjæl eller 
i knollerne og stilkene; de straaler ofte i de forskjelligste farver: 
violet, rødt, gult og hvidt paa samme stilk, men synes at undgaa 
