282 
nemmelig hos kjør ene. Ogsaa hos disse sidder de bakterieholdige 
knuder i alle mulige dele af legemet, undertiden blot i enkelte organer, 
lungerne eller tarmvæggene f. eks., undertiden saa at sige overalt i 
legemet. 
Et vigtigt spørgsmaal blir da: kan tuberkulose fremkaldes hos men¬ 
nesket ved nydelse af kjød af tuberkuløse dyr? Dette spørgsmaal er 
for længe siden ved forsøg og erfaringer bleven bes varet med ja, for- 
saavidt angaar de dele af kjødet, som indeholder tuberkler og med dem 
tuberkelbaciller. Disse sidste kan fra fordøielseskanalen trænge sig ud 
gjennem tarmvæggen — efter hvad vi nu ved, selv hvor denne er fuld- 
stændig sund og frisk — og i legemet fremkalde tuberkulose. Tuberkel- 
holdigt kjød er følgelig en yderst farlig vare, saameget farligere, fordi 
kjødet tiltrods for sygdommen ved et flygtigt eftersyn kan se ganske godt 
ud, og' fordi bakterierne i mange tilfælde ikke dræbes ved tilberedningen. 
Paa de steder, hvor en nogenlunde civiliseret kjødkontrol tinder sted, 
konfiskerer og uskadeliggjør man derfor det tuberkelholdige kjød, en 
foranstaltning, som visselig er høist berettiget, og som man blot kan 
ønske snarest muligt maa blive gjennemført ogsaa hos os. Tuberkel- 
holdigt kjød er visselig en meget farligere smittebærer énd det frygtede 
trikinholdige svinekjød. 
Imidlertid har kjødkontrollen paa de fleste steder —- maaske overalt 
— hidtil ladet sig nøie med at konfiskere de dele af kjødet, som vir¬ 
kelig er syge, hvor der med sikkerhed kan paavises tuberkler, og hvor 
man derfor med sikkerhed kan vide, at der er bakterier tilstede. De 
tuberkelfrie dele af syge dyrs kjød har man ladet passere som brugelige 
til menneskeføde. 
Mod denne praksis reiste der sig paa pariserkongressen, hvori vis¬ 
selig de paa dette felt kompetenteste mænd var samlede, sterke røster. 
Naar bakterierne har vegeteret en tid lang i de tuberkler, de selv 
har frembragt, saa tilintetgjøres knuderne tilslut, de smuldrer hen og op- 
løses. Derved blir bakterierne fri, og de kommer i mange tilfælde over 
i blodet eller i lymfekarrene. Blodomløbet griber dem og fører dem 
rundt overalt i legemet, og hele det tuberkelsyge dyrs kjød bliver smitte- 
bærende. I løbet af en 4 til 6 dage tilintetgjøres rigtignok bakterierne 
i blodet — hvis dyret faar leve. Slagtes det imidlertid inden 6 
dage, efterat en eller flere tuberkler har udtømt sit farlige indhold i 
blodkarrene, saa er der fare for, at enhver del af dyrets blod, enhver 
del af muskelsaften, og følgelig en hvilkensomhelst del af kjødet 
kan fremkalde tuberkulose hos den, som nyder kjødet. Ved direkte 
forsøg er det faktisk paavist, at friskt kjød eller muskelsaft af tuberkel¬ 
syge dyr kan fremkalde tuberkulose; rigtignok er saadan muskelsaft og 
