295 
De planter, som først udviklede sig, maatte da være saadanne, 
som ernærede sig normalt, d. v. s. saadanne, som formaaede at ud- 
nytte raastofferne, kulsyre og mineralsaltholdigt vand til sin ernæ¬ 
ring. Disse er jo nemlig ikke alene de eneste planter, men idet- 
heletaget de eneste levende væsener, som i sin ernæring er ganske 
uafhængige af andre organismer. 
Først efterat saadanne planter allerede i temmelig rigelig mængde 
dækkede jordens overflade, kunde dyrene finde næring, og først 
efter den tid var det muligt for snylteplanterne at finde livets 
ophold. 
Og snylteplanterne har ikke alene udviklet sig senere end de 
med grønne blade og med i jorden udbredte rødder forsynede 
planter; de har ogsaa udviklet sig a f dem. Den antagelse er den 
eneste, som forklarer os de rudimentære blade, mange snyltere be- 
sidder. Disse kan kun forstaaes som gjennem tiderne nedarvede, 
paa grund af, at de ikke bruges stadig mere og mere forkrøblede 
levninger af grønne ernæringsblade, som snylteplanternes forfædre 
var i besiddelse af og havde brug for, men som hos deres vanartede 
efterkommere er rent unyttige vedhængsler, hvis eneste nytte er de 
oplysninger, de giver os, om hvorledes snylteplanternes forfædre var 
beskafne. 
Et videre bevis for, at snylteplanterne nedstammer fra med 
normale blade og rødder forsynede vekster, har vi i endel planter, 
som ernærer sig dels paa normal maade ved bladenes og røddernes 
hjælp, dels ved tyveri fra andre planter paa snylternes vis. Vi 
kjender snyltere, som har sædvanlige grønne blade og sædvanlige 
i jorden udbredte rødder, og som kan ernære sig ved disse organers 
hjælp, men som, naar dertil gives anledning, med sine rødder vokser 
fast til andre planters rødder og bemægtiger sig disses nærings¬ 
stoffer. De, jeg her tænker paa, er planter, som tildels er meget 
almindelige her hos os, og som vi allesammen kjender uden at 
vide, at de i sin levemaade afviger fra det normale. 
Der har vi for det første arterne af slegten melampyrum, at 
hvilke to, der ligner hinanden meget, er meget almindelige gjennem 
hele landet i skove og paa lyngmark. Det er spæde, uanseelige 
planter med gule rørformede blomster. 
