296 
Saa har vi slegten pedicularis eller iglegræs, af hvilke 2 artfer, 
der begge er forsynede med rød-violette blomster og mørkegrønne 
blade, er almindelige paa torvmyrerne. Og saa har vi flere arter af 
slegten rhinanthus, som ligner melampyrum en hel del og udmerker 
sig, foruden ved sine gule blomster, ved de sterkt opblæste bægere, 
i hvilke blomsten sidder. 
Der er endnu mange flere, men de anførte eksempler faar 
være nok. 
Disse planters rødder er næsten ganske normale, men træfler 
de paa sin vei gjennem jorden, i hvilken de udbreder sig, paa roden 
af en anden plante, saa udvikler de, der hvor de berører denne, en 
vorteformig fortykkelse, der suger sig fast til den fremmede rod. 
Og paa berøringsstedet vokser derpaa fra vorten en bundt fine 
traade ind i den anden rod paa ganske lignende maade, som der 
fra silkens stængel, saaledes som jeg ovenfor nævnte, vokser 
sugetraade ind i vertplantens. Disse vorter, eller rettere de suge- 
traade, de danner, er snylteorganer, der optager næring fra den 
fremmede rod, de vokser ind i. Ved hjælp af dem snylter planterne 
paa sine naboplanter, rigtignok paa en saa skjult maade, at man 
ikke uden nærmere undersøgelse bemerker det. Og planterne er¬ 
nærer sig altsaa tillige paa sædvanlig maade, de stjæler kun endel 
af den næring, de trænger, en anden del forarbeider de selv. 
Naar jeg sagde, at disse planter — halvsnyltere kan vi kalde 
dem — var et bevis for, at de bladløse snyltere har udviklet sig af 
bladbærende planter med normal ernæring, saa var det ikke ganske 
korrekt. Beviset herfor ligger i de forkrøblede og unyttige blade, 
selv rent typiske snylteplanter eier. Disse halvsnyltere lærer os 
imidlertid et af mellemtrinnene at kjende mellem de normale, sæd- 
vanlige planter og de rene snyltere, og de letter os derved forstaael- 
sen af, hvorledes de sidste kan være bleven til ved omdannelse af 
de første. 
Det er ikke sjeldent at finde rødderne af nærstaaende planter 
eller træer sammenvoksede med hinanden. Kommer f. eks. to 
granrødder til at krydse hinanden i jordbunden og ligge tæt ind til 
hverandre, saa hænder det særdeles ofte, at de vokser sammen. 
Det hænder ogsaa — om end sjeldnere — at rødderne af til for¬ 
skjellige arter hørende planter, naar de vokser over hinanden, og- 
