326 
kaldte selvavling — det fortrin, at den kun opererer med kj endte 
kræfter, mens den anden lader kræfter træde i virksomhed, som 
er absolut ukjendte i, ja fremmede for naturforskningen. Det kan 
være et lid et fortrin, dette; vi tror imidlertid ikke at tage feil, naar 
vi udtaler, at størsteparten af naturforskerne vil finde det saapas 
stort, at de vil slutte sig til den antagelse, at generatio spontanea 
maa have fundet sted. 
Denne er jo nemlig ingenlunde mod bevist ved, at de hidtil 
anstillede forsøg har slaaet feil, saaledes som selv folk, som gjør 
fordring paa logisk tænkeevne, stadigvæk paastaar. ] ) At en ting 
ikke hidtil har kunnet gjøres, beviser jo ingenlunde, at det ikke i 
fremtiden kan gjøres, og kun for en meget overfladisk betragtning 
kan det derfor se ud, som om det er fastslaaet, at man ikke skal 
kunne opnaa at fremstille levende væsener af uorganisk materie. 
Selvfølgelig er det heller ikke sikkert, at dette i fremtiden vil op- 
naaes; som hypothese er imidlertid den antagelse, at selvavling en¬ 
gang i fortiden har fundet sted, ligesaa fuldt berettiget, som den 
modsatte antagelse, at overnaturlige kræfter har medvirket ved det 
organiske livs første begyndelse. 
Forviser man med naturvidenskaben den overnaturlige magts 
indgriben fra de kjendte dyreformers udviklingshistorie, saa har 
theorien om selvavling en fordel til: den er den konsekvente gjen- 
nemførelse af denne lære. Dette er selvfølgelig intet, der har skin af 
beviskraft, men det er moment, som bidrager til at gjøre den ofte 
nævnte hypothese antagelig og antaget. Dog er det altsaa her 
en troessag, det gjælder. 
Hvad nu endelig angaar m a ad en, hvorpaa dyre- og plantefor- 
mernes udvikling har fundet sted, ud vi klingens mekanik, de 
faktorer, som har bevirket forandringen og den stadige fremgang, 
saa er det — jeg havde nærsagt—et ligegyldigt spørgsmaal. 
Det, som er bestemmende for den almindelige naturanskuelse; det, 
som har konsekvenser med hensyn til ens opfatning af livet, af 
menneskets stilling, af religiøse spørgsmaal o. s. v., det er antagel¬ 
sen eller ikke-antagelsen af udviklingslæren i dens grundtræk. 
) Bl. a. prof. Lochmann. 
