329 
dette, naar vi samtidig paa det kraftigste anbefaler vore læsere selv 
at gjøre sig bekjendt med bogen og saa bedømme, om vore ud- 
talelser ikke er berettigede. 
Men naar bogen er saa magtesløs og saa ubetydelig, som vi 
mener, hvorfor har vi da ofret den hele denne artikel? Jo, her hos 
os er udviklingslærens stilling i den almindelige opinion endnu høist 
ugunstig. Læren og de, der hylder den, fordømmes af folk, som 
ikke kjender den eller ikke forstaar den. Mange vover ikke at ved- 
staa sine meninger paa dette felt for ikke at betragtes som skab- 
bede faar. Forstaaelsesløse theologer erklærer hvert øieblik læren 
for et løst fantasifoster og — for et overvundet standpunkt! Dette, 
at se den over skuldrene som opgivet, er det almindeligste argument 
her hos os; et argument, som nu ogsaa en mand med naturviden- 
skabeligt klædebon nedlader sig til at bruge, men som er akkurat 
det modsatte af korrekt. Derfor vilde vi for engangs skyld give en 
udsigt over, hvad naturvidenskaben virkelig mener om et af biolo- 
logiens interessanteste problemer, som vi ofte af »forargelseshensyn« 
har afholdt os fra at behandle, men som paa grund af sin vigtighed 
har krav paa at medtages i et tidsskrift, som vil give et nogenlunde 
komplet billede af naturvidenskabens tilstand. 
Polemik har vi ikke villet drive og vil vi ikke befatte os med. 
Det er ogsaa overflødigt og unødvendigt, naar det gjælder saa om¬ 
fattende theorier som denne. De bryder aldrig igjennem ved me- 
ningsforandring indenfor én generation, men vinder frem til alminde- 
lig anerkjendelse derved, at den opvoksende generation lever sig ind 
i dem, mens den, der hylder de gamle meninger, gradvis dør ud. 
Dette ser vi ogsaa ved udviklingslæren: den har ogsaa blandt 
naturforskerne nogle modstandere, som af og til reiser sig paa bag¬ 
benene mod den nye tids strøm — men det er de gamle, og deres tal 
minker altid. Lochman hører til denne ældre generation, som, er 
misfornøiet og ikke har kunnet absorbere de nye fakta og de theo¬ 
rier, der omfatter dem, men med alle mulige midler søger at opret- 
holde sin generations meninger. Men meningerne afløser hinanden, 
som dyrene og planterne har gjort, og udvikles som disse. 
