332 
udtørring og gjør, at det kan bevare sin livskraft. Naar egget lægges, 
og i flere maaneder efter, er indholdet aldeles uudviklet udén antydning 
til noget foster. Embryoets udvikling begynder først efter fem til otte 
maaneders forløb, forudsat at egget da befinder sig i vand eller i det 
mindste i fugtig jordbund eller i fugtig luft, betingelser, som let vil kunne 
opfyldes, idet egget i den lange tid, som hengaar, efterat det forlader 
legemet, føres omkring af vind og regn og derfor har store chancer for 
at komme paa et sted, som egner sig for dets videre udvikling. 
Efterat embryoet er dannet, blir det liggende oprullet inde i egget. 
I den første tid bevæger det sig og kryber langsomt omkring indenfor 
skallet; men lidt efter lidt blir bevægelserne langsommere, de mellem- 
liggende hvileperioder længere, og det lille dyr falder i en slags dvale, 
som kan vare op til en fem aar. Tilslut dør dyret og gaar tilgrunde, 
hvis det ikke med egget, som indeslutter det, i løbet af denne lange 
tid med drikkevandet har fundet sig vei ind i menneskets tarmkanal. 
Har derimod det været tilfældet, saa opblødes skallet af mave- eller 
tarmsafterne, og det unge dyr (fig. i, &) blir sat i frihed i omgivelser, 
som udmerket egner sig til dets videre udvikling; det vokser og blir 
snart kjønsmodent. 
Jeg kan ikke her nærmere gaa ind paa spolormens virkning paa 
det legeme, i hvilket den befinder sig. Om den end oftest er temmelig 
uskadelig, kan den undertiden blive aarsag til alvorlige tilfælde, naar 
den enten trænger ind i luftveiene og bevirker en hurtig kvælning, eller 
trænger ud gjennem tarmvæggen og angriber bughinden; endelig kan 
den ogsaa bevirke nervøse fænomener, som ytrer sig i lighed med St. 
Veitsdans eller epilepsi. 
Det, som her interesserer os, er snylteren selv, som er yderst ud- 
bredt i den tropiske zone og meget almindelig i Europa, mindre dog i 
byerne end paa landet. I begyndelsen af dette aarhundrede var den 
hyppig i Paris, især blandt forstædernes befolkning; nu er den næsten 
aldeles forsvunden, selv i de strøg, som forsynes med daarligt vand, og 
det er nu en sjeldenhed at træfle paa den selv i børnehospitaler. 
Har da medicinen i denne tid gjort saadanne fremskridt, at den 
har udryddet snyltedyret? Ingenlunde; det nævnte gunstige resultat har 
ganske simpelt sin aarsag i, at brugen af filtreret vand er bleven al- 
mindeligere. 
Hvis dette virkelig er aarsag til fænomenet, saa følger deraf, at 
spolormen kun kan trænge ind i vort legeme med drikkevandet, og at 
den altsaa ud vikler sig direkte (uden mellemvert). Rigtigheden heraf 
er ogsaa bleven bevist af Grassi og Calandruccio i Katania, som 
har bragt spolormeeg med udviklede embryoner ind i sin tarmkanal, 
