335 
zone, men mangler ingenlunde i Europa, hvor den fornemmelig holder 
sig til visse haandverk. 
Men er det nu virkelig saa, at det er tandormen, som er den egent¬ 
lige aarsag til blodfattigdommen hos de individer, hvor den holder til? 
kan det ikke tænkes, at blodmangelen er det oprindelige, og at den kun 
forbereder jordbunden for snylterne og gjør vedkommende individer mere 
skikket for disses trivsel? 
En undersøgelse af dyrets muncjapparat kan paa en maade løse 
dette spørgsmaal; den viser nemlig, at tandormen meget godt maa være 
istand til at bevirke blodmangel, idet dens mund er væbnet med fire 
sterke hornagtige tænder, ved hvis hjælp den bider sig fast til den slim- 
hinde, som indvendig dækker tarmvæggen; ja den trænger endog igjen- 
nem slimhinden ud til de blodfyldte haarrør, hvis væg den bider hul 
paa. Den blødning, som derved bevirkes, er ubetydelig, saalænge det 
dreier sig om en enkelt orm; tager man imidlertid i betragtning, at 
patientens tarmer i regelen er befolket af hundreder, ja undertiden af 
tusender af orme, .som i maanedsvis uophørlig aarelader ham, saa vil 
det let forstaaes, at der kan fremkomme ondartede anæmier, der kan 
svække organismen i en saadan grad, at livet kommer til at staa paa 
spil, og som bruger lang tid for at helbredes, tiltrods for, at snylteren 
kan skaffes bort ved ormefordrivende midler. 
Ogsaa her er det våndet og våndet alene, som skaffer os den far¬ 
lige gjest. I en arbeiderkoloni, der arbeider under visse forholde, som 
vi straks skal komme til, er det nok, at et enkelt individ er endog kun 
svagt angrebet, for at hele stokken skal blive smittet, og det næsten 
pludseligt. Saaledes er det gaaet til, det kan neppe betviles, ved Gothard- 
epidemien. 
Regnvandet, som sildrer gjennem stenen, samler sig tilslut i mine- 
gangene og danner der smaa pytter; i nærheden af disse er grunden sumpig 
og frembyder udmerkede betingelser for udviklingen af tandormens eg. Er 
nu en arbeider angrebet af snylteren, og er han ikke usædvanlig renslig ved 
tilfredsstillelsen af sine naturlige behov, saa vil det ikke vare længe, før 
dyndet blir opblandet med tandormeg, i hvilke der snart udvikler sig 
fostre. Arbeiderne lægger sine klæder, sin pibe paa jorden; naar spise¬ 
tiden kommer, sætter de sig bent ned og lægger sit brød, sin gaffel, 
sin kniv, glasset eller flasken, som de drikker af, o. s. v. ved siden af 
sig — hvor utallige anledninger er der da ikke for ormeeggene til at 
blive slugte sammen med lidt smuds og komme derhen, hvor de kan 
ud vikle sig? 
At smitteoverførelsen virkelig foregaar paa denne maade, bevises 
bl. a. ved forholdet i de to ungarske gruber Schemnitz og Kremnitz, 
som ligger lige i nærheden af hinanden, og mellem hvilke der er det 
