340 
udvikling. Det er i virkeligheden et fælles karaktertræk hos alle disse 
nyltere, at jo vanskeligere det er for dem at træffe paa de rigtige for¬ 
holde til sin videre udvikling, i desto rigeligere mængde produceres der eg.. 
Naar egget er kommet ud i våndet, kryber der ud af det et lidet 
foster, hvis hele krop er dækket af bevægelige fimrehaar, saa det mest 
ligner et infusionsdyr (fig. 5, a). Fostret svømmer omkring i våndet, 
men gaar tilgrunde, hvis det ikke træffer paa den rigtige mellemvert, en 
liden ferskvandssnegl (limnæa truncatula), i hvis lungesæk det trænger 
ind. Her sætter det lille dyr sig fast, borer sig ud gjennem sækkens væg 
og kommer ind i kropshulen eller i et af organerne, hvor det skifter hud. 
a cd e 
Fig. 5. Leverikten. 
a nyfødt larve ( t boreapparat, 0 øie); b larve, som efterat være kommen ind i 
en snegl har tabt sin fimreklædning og i sit indre udviklet eg; C larven (amme af 
iste generation), efterat eggene er udviklede til unger; d en af disse unger (amme 
af 2 den generation), der udvikler haleikter ( ll , hj)\ e haleikte (s, S 1 sugeskaaler). 
Efter hudskiftningen taber larven sin fimreklædning, og der danner 
sig i dens indre et antal eg ( [Jc , fig. 5, &), som lidt efter lidt blir til smaa, 
selvstændige dyr, forsynede med svælg og tarmkanal (fig. 3, c). Disse 
bryder saa ud af moderdyrets legeme og formerer sig atter paa lignende 
vis, kun med den forskjel, at de nye dyr, som frembringes i »ammen 
af 2 den generation«, er forsynede med et haleagtigt vedhæng (fig. 5, e). 
De er saakaldte hale-ikte r, og forlader moderen gjennem en særlig 
aabning paa dennes legeme (fig. 5, d, v). 
Haleikterne er meget livlige smaadyr. De borer sig frem gjennem 
