34i 
sin verts legeme, iiidtil de kommer ud i våndet; der svømmer de om¬ 
kring ved halens hjælp og fæster sig tilslut paa overfladen af en vand- 
plante eller en anden gjenstand, hvor de mister halen og udsondrer en 
slim, der hærdner til en kapsel omkring dem. 
Sluges nu haleikten af et faar eller et menneske, saa forvandler den 
sig til en »faareflyndre«, idet den fra tarmkanalen vandrer op gjennem 
galdegangene og sætter sig fast i leveren. Haleikten kan paa tre for¬ 
skjellige maader komme ind i den nye verts legeme, enten ved at man 
.af uagtsomhed kommer til at fortære en snegl, i hvilken den findes, 
oller ved at man drikker vand, hvori den svømmer omkring, eller ende¬ 
lig ved at man spiser planter (f. eks. vandkarse), paa hvis blade eller 
grene den har sat sig fast. 1 ) 
Med faareflydren gaar vi over fra de snyltere, vi faar i os direkte 
fra drikkevandet, tilde, vi faar med vore vegetabilske næringsmidler. 
Det er forøvrigt faa, hvis indvandring sker paa denne maade, og kun 
en enkelt af dem skal vi omtale. 
Tungeormen (pentastomum taenioides) lever i hundens næse og 
pandehule og lægger eg, som afsætter sig paa græsset sammen med den 
blodige slim, som flyder ud af dyrets næse. Fra græset kommer den 
da ind i maven paa de dyr, i hvilke den kan ud vikle sig — gjeden og 
mennesket. 2 ) Snart efter at være kommen ind i fordøielseskanalen ud- 
vikles der af egget et foster, som borer sig ud af tarmvæggen og sætter 
sig fast i leveren. Der undergaar det en hel række hudskiftninger, led¬ 
saget af forvandlinger, og opnaar tilslut en høi grad af udvikling. Blir 
nu den lever af et planteædende dyr, som snylteren findes i, spist af et 
kjødædende dyr, f. eks. en hund, saa stiger larverne op i næsehulen, 
hvor de fæster sig, undergaar sin sidste forvandling og blir til fuldvoxne dyr. 
Da nu mennesket er et baade kjød- og planteædende dyr, saa er 
det å priori rimeligt, at det kan angribes baade af larver af tungeormen 
og af voxne dyr. Dette er ogsaa tilfældet, kun er der en stor forskjel 
mellem de to sygdomsformers hyppighed. Den fuldt udvoksede tunge- 
orm er kun en enkelt gang med sikkerhed iagttaget hos mennesket til- 
trods for, at ældre forfattere taler om større orme, som i blodig slim er 
flydt ud af folks næser. Larverne derimod har man adskillige gange 
truffet paa ikke blot i leveren, men ogsaa i andre organer (tarmvæggen, 
nyrerne); fornemmelig synes dette tilfælde at være hyppigt i Sveits, 
Tyskland og Rusland. 
J ) Da sneglen ofte forlader våndet og vandrer omkring paa engene, skal 
det (ifølge Boas’ Zoologi) ogsaa hænde, at haleikterne sætter sig fast paa græs. 
Red. anm. 
2 ) Det sidste tilfælde er vel sjeldent, men man har dog eksempler paa det. 
