344 
Trikinen, kanske den allerfarligste af denne sidste gruppe af 
snyltere, er saa velkjendt, at vi ikke vil opholde os ved den. Vi ved 
alle, at den lever i svinets muskler og med svinekjød kommer i menne¬ 
skets tarmkanal, hvor den opnaar kjønsmodenhed, parrer sig og formerer 
sig overordentlig sterkt; hver hun føder mindst 1500 unger, der gjennem 
tarmvæggen trænger sig ud i musklerne, hvor de indkapsler sig. 
Vi har her omtalt en hel del af menneskeslegtens fiender blandt snylte- 
dyrene, fiender, som indbyrdes er høist forskjellige, men som ikke desto- 
mindre i et vigtigt punkt stemmer overens: de kommer ind i vort legeme 
ad samme vei og paa samme maade, nemlig gjennem fordøielseskanalen 
sammen med mad eller drikke. Efterat vi kjender denne indvandrings- 
vei, er det let at undgaa snylterne; det er med de af dyriske som med 
de af andre snyltere bevirkede sygdomme: kjender vi aarsagerne, saa 
kjender vi ogsaa samtidig forholdsregler mod dem. 
Da saa mange snyltere vandrer ind i vort legeme med drikkevan- 
det, saa er en af de vigtigste forholdsregler den, hvis der er nogen fare 
for, at det naturlige vand kan indeholde sygdomsspirer, da kun at an¬ 
vende det i filtreret eller endnu bedre kogt tilstand. Filtrering fjerner 
endel sygdomsspirer, men formaar ikke at tilbageholde de mindste mi¬ 
krober, som ingenlunde er de mindst farlige. Kogning derimod tilintet¬ 
gjør med sikkerhed enhver muligens tilstedeværende sygdomsspire. 
Den første gjennemvandring af Grønland. 
Hensigten med og planen for Nansens ekspedition til Grønland 
er bekjendt for enhver avislæser i de skandinaviske lande; »Naturen«s 
læsere kjender ogsaa begge dele fra dr. Nansens egen opsats om eks- 
peditionen i denne aargangs januarnummer. End videre ved enhver nu, 
at om end^ frygten for den dristige ekspeditions skjæbne og tvilen om 
foretagendets udfald var berettigede, saa har Nan sen og hans ledsagere 
gjort begge dele tilskamme ved i god behold at ankomme til Grønlands 
lille hovedstad, efterat have udført den første gjennemvandring af »det 
hvide fastland«, og efterat have bereist en længere strækning af indlands- 
isen end nogen tidligere ekspedition. 
Men avisernes beretninger om ekspeditionen gaar snart i papirkur¬ 
ven og i glemmebogen, og efter al rimelighed varer det endnu længe, 
før vi fra Nansen selv faar vide nærmere besked om de uventet store 
vanskeligheder, der mødte de dristige foregangsmænd baade ved kysten 
og i det indre af det absurde land, hvis klima staar i saadan skjærende 
