352 
Brevveksling. 
1) Hvorledes befrugtes bregnerne? 
2) Hvordan kan det være, at smaaplanter kan udvikles af bladplader som 
f. eks. hos begonia og peperomia ? 
3) Er der andre bregner end aspleniwn, som udvikler smaaplanter direkte 
paa bladene, og opstaar disse af sporer eller af bladets celler? 
4) Er muldyr impotente? En abonnent i Jylland. 
Ad 1. De brune smaahobe, som sidder paa bagsiden af de sædvanlige breg¬ 
ner s løv, er, som bekjendt, samlinger af stilkede, kølleformede sporebeholdere. I 
disse indeholdes talrige encellede sporer, som udsaaes derved, at kapselens væg 
aabner sig. Under heldige ydre forhold udvikler hver af disse sporer sig til en 
liden plante, den saakaldte forkim. Forkimen er en liden grøn plante, der ser ud 
som et lidet tyndt, hierteformet blad, som ligger fladt bortover jorden. Paa under¬ 
siden af forkimen sidder der rodhaar, ved hvis hjælp næring optages fra jordbun- 
den, og der danner sig tilslut befrugtningsorganerne: antheridier og arkegonier. 
Arkegoniernes vigtigste del er egcellen, som ligger i et hulrum tæt under over¬ 
dåden. Over egcellen sidder der en flaskehalsformet papille, som rager frem over 
forkimens underside, og i denne danner der sig tilslut en kanal, som aabner sig 
udadtil og derved gjør egcellen tilgjængelig udenfra. Gjennem denne kanal træn- 
ger sædlegemerne, spermatozoiderne, ind til egcellen. Spermatozoiderne er korke- 
trækkertormede smaalegemer, som opstaar i smaa vorteformede antheridier, der sid¬ 
der udenpaa forkimens underside, enten paa de samme forkim, som bærer arkego¬ 
nier, eller paa andre. Forkimerne er altsaa enten »enbo« eller »tvebo«. Saavel 
arkegonierne som antheridierne aabner sig kun, naar de blir befugtede. Spermato¬ 
zoiderne kommer da ud i våndet og svømmer der livligt omkring ved hjælp af 
fimrehaar, som de er forsynede med. Stoffer, som udsondres fra arkegonierne, 
paavirker denne bevægelse saaledes, at spermatozoiderne søger hen til arke¬ 
goniernes aabning. Her findes slim, gjennem hvilken de borer sig ind til egcellen. 
Det første spermatozoid, som naar frem til denne, smelter sammen med den, hvor- 
efter egcellen omgiver sig med cellehinde og^udvikler sig til en kim, af hvilken 
en bregneplante opstaar. Kimen ernæres først en tid af forkimen, men faar snart 
egne rødder og blade, der overtager ernæringsarbeidet, og danner tilslut sporer, 
der paany frembringer forkimer. 
Ad 2. Hos de fleste planter sidder der i bladhjørnerne knopper, af hvilke 
nye skud udvikler sig. Disse skud kan man som bekjendt i mange tilfælde faa til 
at udvikle sig til nye planter, naar man skjærer dem af og sætter dem i jorden; 
de skyder da rødder og fæster sig. Knopperne opstaar i form af smaa vorteformige 
udbugtninger, som sidder lige i hjørnet mel lem bladet og det ovenfor siddende 
stængelstykke, og som fremkommer derved, at cellerne paa et her beliggende sted 
deler sig sterkere end andetsteds. Paa disse udvekster danner der sig saa blade 
og anlæg til nye sideskud. Der er nu intet paafaldende i, at lignende knopper 
kan danne sig paa andre steder end i bladhjørnerne, f eks. paa bladstilkene, blad- 
nerverne eller i bladenes indsnit. Dette er det, som finder sted hos de nævnte 
planter og hos adskillige andre. 
Ad 3. Det samme er det ogsaa, som finder sted paa bladene af mange 
bregner (arter af aspidium, asplenium. pteris, ceratopteris o. a.). Den væsent- 
ligste forskjel mellem disse knopper og sædvanlige sideknopper er den, at de første 
lettere danner rødder og af sig selv løsner fra moderplanten. 
Ad 4. Muldyrhingster formaar at parre sig, og skal, ialfald efter gamle for¬ 
fatteres mening, kunne frembringe afkom med heste-hopper. Om dette sidste er 
rigtigt, ved vi ikke. Ialfald turde det være et meget sjeldent tilfælde. 
