358 
geologiske detailkarter (rektangelkarterne), hvis udgivelse han i denne 
periode paabegyndte. 
I det store, ved offentlig foranstaltning udgivne, verk »Udsigt 
over det sydlige Norges geologi«, der udkom 1879, ledsaget af et 
oversigtskart over det sydlige Norge (Trondhjems stift medregnet) 
samt et atlas med en mængde tegninger, har han underet samlet 
alt, hvad indtil 1878 var udvundet. Dette betydelige arbeide, der 
kort tid efter udkom i tydsk oversættelse, og som maaske ikke har 
sit sidestykke i noget andet lands geologiske literatur, er og vil altid 
blive en uudtømmelig kilde for Norges geologi. 
Endnu engang vendte Kjerulf tilbage til nærmere granskning 
al Kristianiadalen. Efterat han allerede i flere af de tidligere af- 
handlinger havde fremhævet sprækkesystemerne og dislokationerne,. 
opsøgte han nu dette forhold i Kristianiadalen, hvor det — ligesom 
for at alt, der hører til n,øglen til Norges geologi, kunde være 
samlet i denne mærkelige egn — i høi grad træder frem og giver 
bygningen sin karakter. Hans afhandling herom, med detaillerede 
paavisninger og klare tegninger, udkom i nyt magazin for naturviden- 
skaberne 1883; han valgte ogsaa dette til emne for sit foredrag ved 
naturforskermødet i Kristiania 1886. 
Kjerulfs øvrige større arbeider i denne sidste periode er Mera- 
kerprofilet (1882) og grundfjeldsprofilet ved Mjøsens sydende (1885). 
Han gaar her, i fine og skarpe skildringer, ind paa forskjellige detail- 
ler, som han tidligere, da det mere var de store træk af landets 
bygning om at gjøre, ikke havde nærmere beskjæftiget sig med — 
og støtter, i begge afhandlinger, beskrivelserne ved en række mikro¬ 
skopiske undersøgelser. Uagtet Kjerulf først i sine ældre aar be- 
gyndte med mikroskopet, lykkedes det dog hans udholdende villie- 
kraft og mærkelige aandselasticitet at blive fuldstendig herre over 
dette ham fremmede og vanskelige instrument; navnlig det sidste 
af de to nysnævnte arbeider (f. eks. iagttagelserne over kataklas- 
strukturen) viser at ogsaa paa dette felt kunde hans store og origi¬ 
nale iagttagelsesevne gjøre sig gjældende. Da den sygdom, som 
alt i nogle aar havde truet, omsider brød ind paa den før saa kraf¬ 
tige mand, og hindrede ham fra arbeide som geologisk iagttager i 
marken, vendte han sig med forkjærlighed til de mikroskopiske 
studier. Med usvækket energi og lyst arbeidede han, næsten til den 
