360 
se til, og vilde — dét tilstaar jeg — saadan deltager vare mig uli¬ 
delig. «—Efterat Kje r ul f (siden 1867) havde faaet tilskud af offent¬ 
lige midler til dette øiemed, kunde ekskursionerne gives en større 
udstrækning (i de senere aar op i det trondhjemske). Ikke blot 
var disse ekskursioner ubeskriveligt lærerige for deltagerne — de 
hører sikkert blandt manges kjæreste ungdomserindringer — men 
de bragte ogsaa et rigt udbytte. Mange smukke fund blev netop 
gjort paa disse ture, og universitetets samlinger har dem at takke 
for mangt et godt stykke. 
Sin stilling som samlingsbestyrer ved universitetet omfattede 
Kjerulf med levende interesse. Om hans dygtighed som saadan 
kan enhver faa en mening ved at gjennemgaa hans udførlige (sær¬ 
skilt trykte) beretning for 1881, der ogsaa indeholder en oversigt 
over samlingens udvikling. — Han lagde fornemmeligt an paa at 
samlingerne skulde blive saa lærerige som muligt. Allerede tidligt 
begyndte han at ordne en meget overskuelig topografisk samling af 
Norges bergarter — en videre og forøget udvikling af den topogra¬ 
fiske bergartsamling, som alt Keilhau havde paabegyndt i det 
gamle lokale og som, efter hvad Kjerulf i den nys nævnte over¬ 
sigt beretter, havde vakt Leopold v. Buchs beundring. Han ud- 
sondrede og opstillede derhos særskilt alt Norge vedkommende, 
silurformationens fossiler og bergarter samt materialierne til fedre¬ 
landets mineralogi. Speciel omtale fortjener hans opstilling af Norges 
erts- og mineralforekomster, der udgjør en af samlingens originaleste 
prydelser. Kjerulfs opstillingsmethode var ikke altid efter det 
konventionelle mønster (som han dog fra hyppige besøg i udlandets 
samlinger godt kjendte), af og til noget mindre sirlig og regelmæssig, 
men desuagtet — eller kanske netop derfor, saameget mere anskue¬ 
lig, slaaende og naturtro. Det var ikke alene de geologiske sam¬ 
linger, han interesserede sig for; han udvidede og kompleterede 
stadigt den mineralogiske samling. Endnu nogle maaneder før hans 
død lykkedes det ham, ved sine forbindelser i udlandet, at opfylde 
et længe næret ønske, og skaffe samlingen en suite raa diamanter 
i krystaller; de skjønne stene fyldte ham med levende glæde, og 
han viste dem gjerne til en besøgende. 
Kjerulfs hovedfag var, som vi ved, geologien; men han var 
ogsaa en dygtig mineralog; af naturen udrustet med et skarpt mine¬ 
ralogisk blik var det ham forholdsvis let at følge med ogsaa her. 
