369 
derved, at den ikke taber sin bevægelighed, saaledes som disse, men 
gjennem sit hele liv kan bevæge sig frit paa planten. Hannen er 
karmosinrød af farve, forsynet med graahvide halvklare vinger og ganske 
liden, kun omtrent 1 mm. lang. — Cochenillen var allerede før Ame¬ 
rikas opdagelse i brug som farvemiddel blandt de indfødte i Mexiko, 
og efter spaniernes ankomst did i 1518 blev selvfølgelig denne værdi- 
fulde farve snart kjendt og mere og mere efterspurgt ogsaa i Europa. 
Som følge heraf tog cochenilleavlen et raskt opsving og cochenillen blev 
snart en af Mexikos vigstigste udførselsartikler. 
Avlen foregaar i egne kaktusplantager eller »nopalerier«, som de 
kaldes. Mexikanerne kalder nemlig planten, hvorpaa cochenillen lever, 
»nopal« — og derefter benævnes da plantagerne »nopalerier« og de 
folk, som driver avlen, »nopaleros«. Man har slige plantager, der 
kan bestaa af indtil en 50—60,000 kaktusplanter; den største del 
af dem, der eies af ubemidlede personer, er naturligvis mindre. Under 
gunstige omstændigheder kan man, naar plantagerne pleies omhyggeligt, 
begynde at høste cocheniller paa dem det tredie aar efter anlægget. 
De besættes da med cochenilleyngel, som snart breder sig ud over 
planterne, suger sig fast til dem og gjennem hele overfladen af kroppen 
udsveder et hvidt voxagtigt stof, der bedækker dem som med et uld- 
agtigt støv. De opnaar sin fulde størrelse i løbet af 3 maaneder og 
indhøstningen foregaar ialmindelighed 3 gange om aaret. Dette er et 
meget møisommeligt og sent arbeide, idet de maa omhyggeligt børstes 
af grenene paa en tallerken ved hjælp af en ekorn- eller hjortehale eller 
et andet passende redskab. De saaledes indsamlede dyr dræbes enten 
i kogende vand eller bedre i tør varme, da de i hvert fald maa helt 
indtørres for at blive færdige til forsending som handelsvare. Derpaa ind- 
pakkes de i friske oksehuder, der med haarene ind syes sammen som 
sække omkrig dem — »suroner«, som spanierne kalder dem — og 
saaledes kommer de tørrede chocheniller i handelen. De ligner i tørret 
tilstand i virkeligheden mere en liden bønne eller et andet plantefrø end 
et dyr, og det var ogsaa her i Europa i lang tid den almindelige tro 
blandt lægfolk ialfald, at cochenillen var frøene af en plante. Vistnok 
havde forskjellige naturkyndige allerede fra aaret 1666 af hævdet, at 
det var et dyr; men det var først fra 1729, da en Melchior de 
Ruusscher ianledning af et væddemaal med en af sine bekjendte, som 
paastod, at det var et plantefrø, offentliggjorde erklæringer desangaaende, 
indhentede fra retsautoriteterne i Mexiko og gaaende ud paa, at coche¬ 
nillen utvilsomt var et dyr, at det store publikum her i Europa lod sig 
overbevise herom. 
Man skjelner mellem forskjellige sorter eller kvaliteter af tørrede 
cocheniller, der tidligere stod i forskjellig kurs, nemlig: »planteadas« 
24 
