374 
derved, at der regnede »manna« ned fra Himlen og tjente dem til føde. 
Ifølge beretningen herom (2 Moseb. 16de kap.) fandtes dette stof om 
morgenen, efterat duggen havde lettet, bedækkende Jorden som en rim¬ 
frost; det var ligesom corianderfrø, hvidt af farve og smagte som hon- 
ningkage. Det indsamledes om morgenen til føde, men naar solen 
skinnede hed, saa smeltedes det. Israeliterne kaldte det »man« — eller,, 
som det heder paa forskjellige steder senere i skriften, »manna.« 
Figur 5. Mannaskjoldlusen. 
a En tamariksgren besat med skjoldlus og med neddryppende manna. 
b En klump størknet manna. 
C Hunnen af mannaskjoldlusen, seet fra bugsiden. 
Hvad denne saakaldte manna egentlig kan have været for et slags 
stof, derom har der gjennem lange tider været uenighed mellem de lærde, 
idet botanikerne har troet, at dermed har været ment en spiselig lavart 
af slægten Lecanora, medens derimod zoologerne — og som det synes 
mig medrette — har holdt paa, at det har været den søde, sukkerhol- 
dige saft, som den dag idag fly der fra de med skjoldlus besatte tama- 
rikstræer i omegnen af Sinai bjerg, kaldes » manna* af araberne og 
spises af dem med begjærlighed. Vedkommende skjoldlusart kaldes 
derfor ogsaa mannaskjoldlusen (Gossyparia manniparus, Ehr.), og 
den lever i mængde paa tamarikstræerne paa lignende maade som 
andre skjoldlus, idet dyrene suger sig fast til grenene og bevirker et 
mere eller mindre rigeligt udflod af sukkersaft, alt eftersom de er talrige 
til. Det synes, som om saften afsondres af skjoldlusene selv, og den 
