377 
komme ud i fri luft og bruge sine vinger. Saadanne allerede forladte 
galæbler viser derfor ogsaa et rundt hul paa den ene side efter den 
udkrøbne hveps. De skiller sig ogsaa i farven fra de hele galæbler, 
idet disse sidste er mørkere, mere blaaagtige, medens de, der er for¬ 
ladte af sine indvaanere, er hvidere og mindre værdifulde, idet de nemlig 
indeholder meget mindre garvesyre. Det er nemlig garvesyren, der er 
det værdifulde stof i galæblerne og betinger deres anvendelighed. Gode 
galæbler indeholder en 50 °/o garvesyre. De simpleste sorter bruges 
gjerne kun til garvning, resten til fabrikation af blæk, farvning af sort 
og tildels ogsaa til medicinsk brug. Deres anvendelse til blæk og sort- 
farvning grunder sig paa den omstændighed, at garvesyren i galæblerne 
giver et sort bundfald ved tilsætning af jernoxydsalte, og dette sorte 
stof, som altsaa er en forening af garvesyre og jernoxyd, er det, som 
indeholdes i vort almindelige sorte skriveblæk. 
Hvor stor anvendelse galæblerne har til disse forskjellige øiemed 
kan skjønnes deraf, at der aarlig indføres mangfoldige skibsladninger af 
dem fra Orienten. Alene englænderne og hollænderne henter en 10,000 
centner om aaret. Indsamlingen af galæbler udgjør derfor en hel er- 
hvervskilde for befolkningen i Orientens lande, og galæble-egen er ogsaa 
af samme grund gjenstand for udstrakt dyrkning netop for galæblernes 
skyld. Til denne dyrkning behøver man heller ikke at optage jord, 
der er brugbar for andre afgrøder; thi da galhvepsen foretrækker for- 
krøblede og vantrevne træer for sunde og kraftige, saa planter- man 
træerne paa fattigt og stenet jordsmon, hvor de altsaa netop bliver slig, 
som galhvepsene ynder dem, og derfor ogsaa bliver rigeligt besatte 
med galæbler. — Foruden disse ægte tyrkiske eller levantiske gal¬ 
æbler, lader ogsaa forskjellige andre sorter paa egetræerne, baade her 
i Europa og andetsteds sig bruge, idet de nemlig allesammen indeholder 
garvesyre i større eller mindre mængde; men der er dog ingen af dem, 
som i saa henseende kan maale sig med de tyrkiske. 
Man har ogsaa spiselige galæbler, der frembringes paa forskjel¬ 
lige slags planter, f. eks. paa Salvia-arter i Orienten, af galhvepse. 
Disse er saftige og skal have adskillig lighed med æbler, idet de har 
en aromatisk syrlig smag, navnlig naar de syltes med sukker. De ud¬ 
gjør derfor ogsaa en ikke uvæsentlig handelsartikkel f. eks. i Konstan¬ 
tinopel, hvor de bliver udstillet til salg paa torvene som anden frugt. 
I forbindelse hermed maa jeg omtale en ganske eiendommelig 
maade, hvorpaa allerede de gamle giækere forstod at drage nytte af 
en liden galhveps (cynips psenes, Lin.) til at skaffe sig større, saftigere 
og mere velsmagende figener, — en fremgangsmaade, som endnu den 
dag idag anvendes i Grækenland og som kaldes »kaprifikation« af 
fignerne. Denne galhveps lever under sin larvetilstand i vilde figener. 
