3§3 
Man kommer i denne forbindelse uvilkaarlig'til at mindes den sam- 
menhæng, overlæge Danielssen har paavist mellem spedalskheden og 
tuberkulosen — spedalske er yderst udsatte for tuberkulose — og til at 
tænke sig muligheden af, at denne kunde bero paa en lignende dispo¬ 
nering af legemet. 
Koppevakcinationens virksomhed. Angaaende denne meddeles 
1 Bevue scientifique følgende tal: 
I Paris og Petersburg, hvor der ikke hersker vakcinationstvang, 
nr antallet af dødsfald paa grund af kopperne mellem ioi og 136 
paa 100,000 indbyggere. I Berlin, Breslau, Hamburg, Mtinchen og 
Dresden derimod er dødeligheden, siden tvungen vakcination blev ind- 
ført, det vil sige siden 1875, kun 1.44 paa 100,000 indbyggere, mens 
den tidligere var 92. I London er antallet af koppedødsfald kun 0.6 
paa 100,000, eller 24 om aaret med en antaget befolkningg af 4 mill. 
Paa den anden side kan det anføres, at i kantonen Ztirich, hvor 
den tvungne vakcination ophævedes i 1883, er dødeligheden paa grund 
af kopper derved steget fra 8 til 86 om aaret. 
Store elefanttænder. Den største tand af indiske elefanter, som 
man hidtil kjender, er en, som for et par aar siden blev fremlagt i det 
zoologiske selskab i London. Den stammede fra et dyr, som kun havde 
denne ene tand, der var lidt over 2 meter lang og veiede ca. 50 kilo. 
Betydelig større var den tand af en afrikansk elefant, som for 
nogle maaneder siden blev forevist ved et møde i det samme selskab. 
Den veiede 90 kilo og var 3 meter lang, maalt langs krumningen. Det 
<er sandsynligvis den største tand, som hidtil er bleven bekjendt. 
Søfuglenes maaltider. Seien og hvalen fanger, som kanske de 
fleste af læserne ved, sild og brisling ved først at sprænge ud endel 
sild af stimen og derpaa jage de fra hinanden sprængte sild sammen, 
indtil de danner en eneste klump, hvori saa seien eller hvalen gjør jafs 
paa jafs, indtil klumpen er fortæret eller sprængt, hvorpaa de begynder 
forfra igjen. At søfuglene ogsaa bruger denne methode, har saavidt 
^vides hidtil ikke været bekjendt; vi skal derfor efter Nattire meddele 
nogle iagttagelser, som en engelsk naturforsker, Compton, gjorde 
paa Hebriderne ifjor sommer: 
»I nærheden af øen Mult,« fortæller han, »saa jeg fra en liden 
•dampbaad en stor sværm fugle, der var samlede paa en plads; jeg fik 
lyst at deltage i det festmaaltid, fuglene øiensynlig holdt, og lod styre 
derhen. Da dampbaaden nærmede sig, fløi fuglene sin vei meget mis- 
fornøiede over at blive forstyrrede, og kort efter var vi paa pladsen. 
Fra dampbaadens stævn saa jeg da til min store forbauselse omtrent 
2 fod under vandskorpen en stor rødbrun klump, der var 2—3 fod 
lang og 2 fod dyb. Med en liden hov gjorde jeg et raskt kast og 
fangede omtrent en bøtte sild; desværre gled i det samme dampbaaden 
'øver stedet, hvor klumpen stod, den sank og adsplittedes.« 
Ogsaa iaar har Compton iagttaget lignende sildeklumper paa 
samme sted. I august, da store stimer af smaasild optræder ved He¬ 
briderne, er det især, at fuglene driver denne fangstmethode; i september 
iagttoges derimod ingen sildeklumper, »maaske fordi silden er for stor 
for fuglene paa den tid*« Sandsynligvis gaar dannelsen af klumpen 
