27 
hensyn til sproget. Men Garner tror dog. at have opdaget. det ord, 
som hos dom betyder „mad u ; det kan skrives nqil-u-w. Det er ikke 
meget let at udtale det; for at faa det frem gjør man rettest i at 
lukke munden — saa underlig som dette end kan høres — og ikke 
aabne den før ved endekonsonanten en mellemting mellem f og v* 
Ved flittig øvelse, kan man kanske naa saa langt som at udtale det 
forstaaeligt for rhesus-aberne. I fonografen opløser nqu-u-w sig i 
fem meget svagt adskilte lyd. Da Garn er i den zoologiske have i 
New York havde faat et fonogram for dette ord, fandt han paa den 
næste dag at lade fonografen fremsige det for syv rhesuser af samme 
art, som netop kom lige fra Asien, og som endnu ikke havde talt med 
nogen af sine landsmænd i haven. „Da jeg havde gjort fonografen 
istand, lod jeg den repetere de lyd, som den den foregaaende dag 
havde optaget. Indtil det øieblik havde ikke nogen af aberne i buret 
git den mindste lyd fra sig. Men straks fonografen begyndte at funk- 
tionere, begyndte de syv nyankomne at svare med skrigenA Da de 
fik øie paa gulerødder og æbler, udstødte de det samme ord, og Gam 
ner blev saaledes bestyrket i sin udtydning af ordet. 
Rhesus-aberne har ligeledes et allarmskrig, kjendeligt fra kapucD 
nerens; hidtil kjendes kun et. Garner har forresten kun studeret dem 
lidet, men fundet dem lidet intelligente og meget vilde. Hos den 
„hvidfjæsede“ cebus, som ligner en stakkels affældig olding, der har 
havt meget tungt at kjæmpe med i livet, og som kun har faat utak 
til løn for sit taalmodige arbeide og bare venter paa døden, hos 
denne abe har Garner opdaget det ord, som betyder mad, men han 
har ikke, ved nogensomhelst kombination af bogstaver, kunnet gjen- 
give det; han har ligeledes fundet et ord, som ogsaa er umuligt at 
gjengive, men som betyder „ta dig iagt u eller „flygt, den som kan“. 
Denne art aber synes at være kapucineren ligesaa underlegen, som 
negeren er det sammenlignet med den hvide. 
Af atele-abernes sprog har det kun lykkedes Garner at gjengive 
et eneste ord, men han har uheldigvis ikke kunnet udfinde, hvad det 
betyder; det er imidlertid klart, at dette ord virker meget behageligt 
paa dem, uden at han dog er istand til at afgjøre, hvilke tillokkelser 
ordet forespeiler dem. Han har forøvrigt en daarlig mening om ate- 
lernes intelligens, og hans dom med hensyn til makaquerne er ikke 
synderlig bedre; han finder dem livlige, energiske, stridbare, men 
upaalidelige og lidet elskværdige. Deres sprog, som han forresten 
