28 
ikke giver detaljeret beskrivelse af, linder han at være af „en lavere 
slags 44 . Derimod har han meget høie tanker om chimpanzen, hvis „sprog 
•endog er gorillaens overlegent 14 . Dette forklarer os imidlertid intet, 
•da han ikke har omtalt gorillaens sprog, og det af den gode grnnd, 
•at han ikke har indledet bekjendtskab med representanterne for denne 
race; han vil imidlertid indhente det forsømte senere. Han har kun 
lært et eneste ord af chimpanzens dialekt, tiltrods for at denne synes 
•at være meget righoldig, og ved ikke engang betydningen af dette 
•eneste ord, som kanske ikke har været af synderlig vigtighed. Dog er 
muligens denne slutning noget dristig, thi det synes, som om dette ord 
interesserer hunnen, men ikke hannen. Hver gang Garner udtalte det, 
kom hunnen hen for at svare med et lignende; hannen — mindre 
forstandig kanske, eller uden interesse for den slags ting — syntes 
ikke at skjænke ordet den mindste opmerksomhed. Vi faar afvente 
mere udførlige oplysninger. 
Dette er omtrent, hvad vi kjender til abesproget. Det er lidet, 
-det maa man indrømme, men der er mange menneskelige sprog, baade 
af fortidens og nutidens, om hvilke vor viden ikke er synderlig større. 
Endnu nogle punkter skal vi se lidt nærmere paa. 
Et af disse punkter er det faktum, som fremgaar af det fore- 
gaaende, at hver abe-art har sit specielle sprog. Saaledes er en 
•cebus-arts sprog ikke ligt en andens, og da er der selvfølgelig endnu 
større grund til at anta.ge, at arten af forskjellige slegter taler for¬ 
skjellige tungemaal. 
Man vil let forstaa, at flen tid endnu ikke er kommet, hvor man 
kan give sig af med sammenlignende biologiske studier og skjelne 
mellem de overfladiske og de fundamentale forskjelligheder, som ad- 
skiller abesprogene, eller opstille distinktioner —4 forudsat at der fin- 
des slige — mellem ordenes grundstamme og de fonetiske eiendomme- 
ligheder, eller hvor man kan opstille typer og ordne dem i klasser, 
og af dette studium udtrykke psykologiske slutninger; vi er ikke 
komne saalangt, saameget er sikkert. Vi ved ikke engang, i hvilken 
udstrækning en arts sprog er konstant, eller om der muligens findes 
dialekter, adskilte efter levestedet. Det er imidlertid af interesse at 
lægge merke til, at en abeart uden vanskelighed kan lære ord, der 
hører til et andet sprog. I Washington gjorde Garner bekjendtskab 
med en hvidfjæset cébusabe „hvis forstand var betydelig over gjennem- 
shittet 44 og som han, paa grund af dens rolige og tænksoinme ydre, 
