29 
dens skjæg og graa haar, gav navnet Darwin. I nabobnret opholdt 
der sig en liden kapucinerabe, som Garner var meget venlig mod og 
stadig gav bananer, nødder og andre lækkerier, saasnart den ndtalte 
det ord, som betyder „mad u . „Darwin“ lagde tydeligvis • merke hertil 
og besluttede at drage nytte af det: den lyttede med opmerksomhed 
til den anden abes tale, og en dag overraskede den Garner ved at 
ndtale et ord, som havde adskillig lighed med det, der paa kapuciner- 
sproget betyder mad. Aben fortsatte sine sprogøvelser, opmuntret ved 
at den straks belønnedes for sine bestræbelser og efter kort tids for- 
løb var det næsten ikke muligt at høre forskjel mellem dens ndtale 
og kapucinerens. Dyret havde altsaa lært sig et ord af et fremmed 
sprog, ikke udtalen alene, men ogsaa betydningen, og det fuldstændig 
paa egen haand. Det maa dog bemerkes, at dette er det eneste til- 
fælde af denne art, Garner har havt anledning til at stifte bekjendt- 
skab med, og at denne i lang tid stod i den sikre formening, at en 
abe aldrig anvendte eller forsøgte paa at anvende noget ord af en 
fremmed arts sprog. Den anførte iagttagelse er ikke destomindre 
særdeles værdifuld og giver utvilsomt bevis for, at en abe er istand 
til, ialfald under visse omstændigheder, at lære eller forsøge paa lære 
et sprog, som ikke er dens eget. 
Det andet punkt, som fortjener at lægges merke til, er det ringe 
antal vokaler i abesproget. Der findes ikke ø, i er sjeldent, a mang¬ 
ler ganske og e-lyden forekommer næsten ikke. Grundvokalen er der¬ 
for Uj enten alene eller i forbindelse med o i sammensætningen ou r 
som er den vokallyd, der hyppigst anvendes, enten tydelig udtalt eller 
som en slags utydelig brummen, der frembringes uden at læberne be- 
væges synderlig. 
Hermed kan vi slutte vort referat af Garn ers bog, idet vi ikke 
finder os beføiede til at følge ham paa hans talrige afvigelser fra sit 
emne. Enkelte af disse har ingen interesse, som naar han taler om 
sine yndlingers farvesans og aritmetiske begavelse; andre kunde have 
nogen interesse, hvis de var videre udførte, som naar han taler om 
de lyd, som forskjellige fugle og pattedyr frembringer; atter andre 
derimod taber sig i metafysikens mørke afgrunde, f. eks. hvor han 
behandler de første spirer til sprog, som han søger ikke hos de laveste 
dyr alene, men endog hos planterne og — mineralerne. Dette kan 
man se bort fra ligesom fra de sentimentale udgydelser, hvori han 
tillægger sine venner følelser, som de aldrig har været i besiddelse 
