47 
skal bevæge sig ned fra et høiere sted enten i vertikal eller sterkt 
skraa retning. Enkelte aar kan man i skove og lunde neppe gaa to 
skridt uden at træffe paa disse frithængende, langsomt glidende smaa- 
dyr, der er paa veien fra sit luftige taffel ned til jorden, hvor de 
forpupper sig. De fleste har vel hellere udgydt sig i mindre velvalgte 
ord om disse smaa plageaander, der ret som det er klasker med sin 
bløde, klæbrige krop mod ens ansigt, end givet sig til at beundre 
deres bestræbelser for at naa jorden i god behold. Ealdet fra et træ 
og ned paa et haardt underlag kan nemlig ofte have alvorlige følger 
for en larve, hvis tynde, bløde hud ikke yder synderlig beskyttelse 
for de indre organer. 
Men larverne benytter ikke disse traade alene til at fire sig ned 
med fra et høiereliggende sted; den kan ogsaa ved hjælp af disse 
atter klatre op til et punkt, hvorfra den uforvarende er faldt ned, 
altsaa omtrent paa samme maade som ederkopperne. Men mens disse 
med gymnastens færdighed og sikkerhed klatrer tilveirs med en ofte 
forbausende hurtighed, formaar larven kun langsomt at hæve sig op- 
over. Herunder betjener den sig baade af de forreste benpar (bryst- 
fødderne) og af sine kin db akker. Idet den nemlig bøier hovedet og 
forkroppen bagover, griber den med fødderne om traaden, hvori den 
hænger, hæver sig lidt og griber saa atter fat paa traaden med sine 
kindbakker, tager atter tag med fødderne og saa fremdeles, hvorved 
kroppen sættes i roterende bevægelse. Naar den saa er kommen op 
og har faat sikkert fodfæste, afbider den ligesom ederkopperne sin 
brugte line og befrier sig for den. Mens det ovenanførte tør ansees 
for et kjendt fænomen, er der maaske færre, som kjender til, at disse 
samme larver under visse forholde forfærdiger og betjener sig af kun- 
,-stigt byggede stiger. Dette er ikke destomindre tilfældet. 
I mit larvebur, der er forsynet med flere glasvægge, havde jeg 
blandt mange andre ogsaa nogle viklerlarver (penthina tororculana ). 
Disse larver havde — tro ds der fandtes tilstrækkelig næring i buret 
— en ubetvingelig lyst til at foretage udflugter op over de lodret- 
staaende glasvægge, bestandig med den følge, at de drattede ned, 
naar de var komne nogle cm. opover. Om det nu var resultatet af 
et fornuftigt resonnement, eller man helst vil kalde det et nedarvet 
instinkt, nok er det, at da larverne et par gange paa denne maade 
var drattede ned, begyndte de til min ikke ringe forbauselse at for- 
færdige sig en stige. Hermed bar de sig ad paa følgende maade:. 
