62 
~var skogdækket. Efterhvert som skogen forsvandt, stansede veksten, 
•og i aarkundreder er nn disse myrer modnet til brændtorvmyr. 
Yed bunden af de fleste myrer findes et fra den øvrige masse 
forskjelligt og skarpt afgrænset lag (bundlaget), som antagelig maa 
•opfattes som oprindelig græsmyr eller sumpj ordlag, hvorover mose har 
udbredt sig og dannet den væsentligste myrmasse. 
De i myrene forekommende tjern maa opfattes som kildespring 7 
::som er afdæmmede af myrene. Naar myrmassen er bleven saa mægtig, 
at den opfanger og tilbageholder fornøden vandmængde, danner der 
sig i myrenes midtparti et blødt, sumpigt strøg 7 som først senere 
forsvinder, ved at myrnld og kogleaks indfinder sig og beskytter mos- 
dannelsen, eller ndtørringen sker derved, at mosen stanser i sin vekst. 
Sluttelig gives en kort oversigt over jordbundsforholdene i de omhand¬ 
lede bygdelag. 
Amund Helland: Jordbunden i Norge. (Norges geologiske 
undersøgelse nr.- 9.) 
Forfatteren til dette ganske betydelige arbeide siger selv, at bogen 
„kunde kaldes et forsøg paa en norsk agrikulturgeologi, om saadan 
betegnelse kan anvendes“. Arbeidet, som er det første i sit slags 
for vort lands vedkommende, gaar ud paa at komme efter den indfly- 
• deise, fjeldgrunden har paa den dyrkede mark, paa skogen, paa jor¬ 
dens frugtbarhed og dermed ogsaa paa befolkningens tæthed. Opgaven 
er søgt løst paa den maade, at der for hvert herred efter de geolo¬ 
giske karter er søgt oplysning om de i herredet optrædende bergarter 
■og deres udbredelse. Derefter er der, ligeledes for hvert herred, søgt 
oplysninger om jordsmon og om udstrækningen af ager, eng og skog. 
Ved sammenarbeidelsen af alle disse oplysninger skulde man da kunne 
faa et udtryk for den indflydelse, det faste fjeld og undergrunden har. 
At et saadant arbeide støder paa talløse vanskeligheder, siger sig 
selv, særlig for de dele af vort land, der, som vestlandet, er opspaltet 
ved dal og fjord i utallige, i karakter stadigt vekslende smaastykker. 
Bogen maa derfor, som forfatteren selv siger, „skrives med en vis 
hensynsløshed,- der gaar over talløse vanskeligheder, ellers bliver ar¬ 
beidet aldrig færdig u . Man maa være forfatteren tak skyldig,, fordi 
han har gaaet igang med et saadant arbeide, uden at lade sig skræmme 
af de mange vanskeligheder, og derved skaffet os en bog, som er 
skikket til at vinde interesse langt uden (hr geologernes kreds. Det 
