66 
stavform. Og ligesaa forskjellig som legemsformen er deres ydre og 
indre bygning. I denne henseende kan af de øvrige store dyregrup¬ 
per blandt hvirveldyrene kun padder og krybdyr konkurrere med dem; 
pattedyrene og fuglene er langt mere homogene klasser. Mens saa- 
ledes alle pattedyr og fugle ialfald har det tilfælles, at de aander paa 
samme maade — ved lunger — og har et af knokler sammensat 
skeiet, saa er der endel fiske, hvis skeiet er opbygget af brusk alene, 
andre der har ordentlige ben, og mens de fleste fisk som bek] endt 
aander ved gjæller, saa er der enkelte, der i denne henseende minder 
om de øvrige hvirveldyr, idet blodets forsyning med surstof for en 
væsentlig del foregaar i ordentlige lungesække. 1 ) 
Lungefiskene har dog ingen repræsentanter ved vore kyster, det 
har derimod de fire andre af de grupper, hvori fiskenes klasse ind- 
deles: rundmundene, tvermundene, ganoiderne og benfiskene. 
Af disse grupper er ganoidernes i vor jordperiode af meget liden 
betydning. Dens nulevende repræsentanter er nærmest at betragte 
som gjenlevende fossiler, som efterglemte levninger af en orden, der 
tidligere spillede en overordentlig fremtrædende rolle i jordens dyreliv, 
men nu har maattet overgive denne til yngre kræfter, til en senere 
opstaaet gruppe. Ganoidernes eneste repræsentant hos os er støren, 
accipenser sturio. Fisken er kjendt nok, ialfald af navn. Arter af 
denne slegt er det, som fanges i tyske og russiske floder, i hvilke de 
gaar op for at yngle, og som leverer kaviar og husblas, samtidig som 
kjødet er et meget søgt næringsmiddel. Mindre kjendt tur de det 
være, at støren hører den norske fauna til. Det er ikke saa ret sjel¬ 
dent, at ganske ordentlige eksemplarer er blevne fangede her ved 
kysten og indsendte til vore museer, saaledes i de sidste aar et par 
gange fra Sogneij orden. 
Ogsaa rundmundene er en liden gruppe, der er repræsenteret 
hos os ved slimaalen (myxine glutinosa ), og tre arter af slegten 
petromyzon (lampret eller „niøie“). Slimaalen er ikke sjelden hos 
os, men er ingen yndet fisk, da den for det første ser lidet indbydende 
ud, og derfor ikke spises, og da den dernæst i betydelig udstrækning 
ødelægger linefiskene der, hvor den optræder. Slimaalen er et aalfor- 
met, violetagtigt dyr (fig. 2), der fra sin hele overflade afsondrer enorme 
slimmasser, og som væsentlig eller udelukkende lever af døde fiske 
x ) Se „Naturen“ 1891. 
