71 
er brugden sjelden, og saavidt vides er Bergens museum den eneste 
samling i Skandinavien der besidder et stoppet eksemplar, der dog 
ikke er synderlig stort. Brugden er oventil blaa, under hvid, og bar, 
som Gunnerus siger, meget smaa tænder. Den lever af smaadyr — 
paa lignende maade som bardehvalerne — og siler disse af fra det 
vand, den sluger, ved hjælp af et paa gjellebuerne anbragt bardelig- 
nende apparat. 
Af andre store baier, der i sit levesæt mere stemmer med de 
frygtede former fra de varme have, fortjener at nævnes haakjærringen 
(sommiosus microcephalus) og haabranden (lamna cornubica), begge 
temmelig store former, der er saa hyppige ved vor kyst, at de bør 
nævnes i denne oversigt. 
Eoruden disse „kjæmpearter u er der endel mindre, høist uskyl¬ 
dige dyr, der bærer det skrækindgydende hainavn, men som ikke har 
det ringeste afskrækkende ved sig: det er forholdsvis smaa fisk paa 
Fig. 3. Pighai (form.). 
høist en meters længde, der lever af sild, fisk, krabber og hvad andet 
de kan komme over. En eller flere af disse er altid repræsenterede 
i akvariet, oftest pighaien (squalus acanthias), sjeldnere ringhaaen 
(pristiur.us catulus) og sorthaaen (spinax niger). 
Den første synes at holde sig godt i akvariet, men er en noksaa 
kjedelig fisk, da den hele dagen igjennem ligger rolig nede paa hun¬ 
den eller opad en fjeldvæg; først om natten er den i bevægelse og 
svømmer adstadigt omkring med langsomme slangeagtige bevægelser 
af hele kroppen. 
Pighaien (fig. 3) forekommer ofte i kolossale stimer og kan derfor 
undertiden fanges i stor mængde i not. Man har saaledes beretning om 
et tilfælde, hvor man i England i et enkelt kast fangede hele 20 000 
stykker, og ved Bohuslenskysten var den ialfald tidligere saa hyppig, 
at den var gjenstand for et vigtigt fiskeri for leverens skyld (16de 
aarhundrede). 
