77 
Trismegistos som en af de første guldmagere. Hans skrift Tabula 
Smaragd in a stod hos alkemisterne fra det 11te aarh. af i den 
høieste anseelse. Hvem denne Hermes var er tvilsomt. Nogle mente, 
at det var Moses (i anledning den berømte guldkalv). He forskjel¬ 
ligste antagelser har været oppe. Kleopatra ansaaes for indviet i 
den „hellige kunst“. Overhovedet gjelder det her som ved studiet af 
andre af oldtidens videnskaber, at man atter og atter oprøres over en 
af de vanvittigste handlinger i menneskehedens historie: ødelæggelsen 
af det berømte Alexan driner-Biblio thek i 642. 
Jeg skal nu i korthed gjøre rede for de gamles theorier om 
metallerne og de grunde, der for dem talte for muligheden af metal- 
forvandlinger, og som først sammenhængende findes hos Gre ber i det 
8de aarh. 
Ifølge de gamle bestaar metallerne af 2 grundstoffe: 1) mer- 
kurius og 2) sulfur. Hisse er forskjellige fra almindeligt kviksølv 
og svovl, men findes her i størst mængde og renest. Merkurius 
skulde meddele metallet metalglans og strækbarhed, idetheletaget 
metallicitet. Het er principet for det uspaltelige, mens sulfur er prin- 
cipet for foranderlighed -— særlig i varme. Begge disse bestanddele 
findes nu i alle metaller i forskjellige 1) mængdeforhold 2) renhed og 
8) fikshed. Hvad der menes med det sidste, er uklart; undertiden 
sjmes det at betyde den kraft, hvormed merkurius og sulfuris er for¬ 
bundne. Smeltbarheden afhænger af fiksheden, farven derimod af 
sulfur o. s. v. Guld bestod af meget merkurius og lidet sulfuris, begge 
i den høieste grad af renhed og fikshed. 
Tin indeholdt mere sulfuris, urenere og mindre fiks. For nu at 
kunne overføre et eller andet metal til guld gjelder det at smelte det 
sammen med et legeme, som kan forandre mængdeforhold, renhed og 
fiksheden af det uædle metals merkurius og sulfuris. Hette legeme 
kaldtes hos de forskjellige forfattere de vises sten (sapis philosopho- 
rum ), den store eliksir, det store magisterium, den røde 
tinktur o. s. v. 
Efter graden af augmentationen, som alkemisterne kaldte det, 
kan 1 del af stenen overføre fra 2 dele til nogle billioner dele uædelt 
metal til guld. Tilstrækkelig ren skulde den kunne overføre hvilket- 
somhelst metal i hvilketsomhelst mængdeforhold i guld. Stenen 
kaldes da universal i modsætning til partikulær, der kun kan 
overføre et bestemt metal i guld og kun i et begrænset mængdeforhold. 
