83 
syge konge Peters død, hvilke man satte i forbindelse med astrologi, 
blev han fordrevet fra Spanien og forfulgt af geistligheden, drog til 
Paris, hvor han hk ord for at være en guldmager i forbund med 
djævelen og forjaget som kjetter. Derpaa drog han til Italien, hvor 
han hakkede længe om, indtil han endelig fandt beskyttelse hos den 
aragoniske konge, Fredrik II. Af denne blev han 1312 sendt til den 
syge pave Clemens V i Avignon for at helbrede ham, men led 
skibbrud og fandt sin død i bølgerne. Hans skrifter er talrige og 
mange er trykte. Han udtaler sig ogsaa om metalforvandling og de 
vises sten som de to foregaaende. 
En elev af de to sidste, om end jevnaldrende med Villanovanus var 
Eaj^mundus Lullus, uden tvil en af sin tids mest ekscentriske 
mennesker. 
Af fornemme forældre var han født 1235 paa Majorka og øde- 
lagde sin formue i hæren og ved kongen af Aragoniens hof. Plud- 
selig — paa grund af en Guds aabenbarelse — forsagede han ver¬ 
den, studerede sprog ved Montpellier og derpaa theologi ved universi¬ 
tetet i Paris, tog doktorgraden og gik derpaa ind i Minoriterordenen. 
Her blev han bekjendt med Roger Baco og formodentlig af denne 
indført i studiet af alkemi. Efter mange reiser i Erankrige, Tyskland 
og Italien traf han 1293 i Neapel Arnold Villanovanus, med hvem 
han i længere tid levede sammen. I aaret 1300 reiste han til Ori¬ 
enten, var senere som missionær hos maurerne i Afrika, hvor han 
•omsider blev sten et. i aaret 1315. Efter andre skal han halvdød være 
bragt til Europa, og levede endnu i mange aar. I 1330 skal han i 
Italien have forfærdiget de vises sten i endnu større fuldkommenhed end 
nogensinde før bekjendt. I England skal han have overført kolossale 
masser af uædle metaller cil guld, for at den daværende konge kunde 
gjøre korstog. Denne brugte imidlertid pengene til krig-mod Frankrig 
ifølge beretningerne. Efter 1333 har man ihvertfald ingen meddelel¬ 
ser længer om ham. Raymundus Lullus’ skrifter udmerker sig i endnu 
høiere grad end andre alkemisters ved en ubegribelig stil, uklare og 
forvirrede betegnelser. Hos ham træffes ogsaa først en fast tro paa 
Gud som betingelse for opnaaelsen af det høieste af alle goder: de 
vises sten. Denne mand, der skal have været et* meget skarpsindigt 
hoved og en god iagttager, har imidlertid ved sin indbildningskraft 
ladet sig henrive til at udgive som selverfaret, hvad der i det høieste 
kan have staaet for ham som sandsynlig. 
6 * 
