84 
En mængde andre berømte adepter fandtes ogsaa. Disse var 
imidlertid de mest ansete og skal alle have været i besiddelse af de 
vises sten. 
Hvor er der saa bleven af det kunstigt fremstillede guld, kan 
man spørge? Jo, saadant skal have eksisteret, og netop dette kunstig 
fremstillede guld regnes blandt de bedste beviser, alkemisterne anfører 
for sin kunst. Det kunstig fremstillede guld er blevet anvendt til 
støbning af mynter og medaljer o. s. v. Saadanne mynter og andre 
sager tilberedt af kunstigt guld har ingenlunde været sjeldenheder, 
tvertimod. Specielle bøger er skrevne om dem, store kataloger. 
De danske dukater af 1647, hvortil Christian IV havde ladet: 
materialet forskaffe fra sin livalkemist Ca spar Harbach, skal have 
været af alkemistisk oprindelse. Keiser Ferdinand III fik i 1648 
i Prag af en vis Richthausen et gran af et rø.dt pulver, hvormed 
ovérbergmester grev von Russ i keiserens overvær forvandlede bly 
til guld. Heraf prægedes en stor medalje med en større latinsk 
inskription. Den skal ifølge Gmelin have befundet sig i skatkam- 
meret i Wien 1797. Den samme keiser gjorde ogsaa i 1650 en pro- 
jektion (som det i almindelighed kaldtes) paa bly. Den deraf præ- 
gede medalje fremvistes i forrige aarh. i myntsamlingen paa det kei¬ 
serlige slot Ambras i Tyrol. — Enkelte af disse mynter viste sig 
imidlertid senere ikke at holde prøven, som f. eks. de dukater, som 
augustinermunken Wenzel Seyler forfærdigede til keiser Leopold I 
1675; de var af tin og bar følgende inskription: 
„Aus Wenzel Seylers Pulvers Macht 
Bin ich von Zinn zu Gold gemcichP. 
Andre derimod var og blev guld. Ingen indvendinger blev reist. 
Saadanne har man f. eks. fra nyere tid fra Darmstadt. Af kunstigt 
sølv skal de hessiske speciedalere af 1717 være, og bærer følgende 
inskription: Sic Deo plcccuit in tribulationibus. — Saa fortæller 
alkemisterne. Ved saadanne beretninger maa man erindre, at allerede 
en mængde bedragere var opdaget. Mistænksomhed skal man derfor 
vanskelig kunne bebreide vidnerne til saadanne transmutationer ikke 
at have været i besiddelse af. Og det maa endelig erindres, at man 
dengang, i forrige’ aarhundrede, havde fuldkommen tilstrækkelige mid¬ 
ler (analytiske methoder) til at komme paa det rene med, om guldet 
virkelig var egte. Methoderne, man dengang havde, var i denne hen¬ 
seende fuldt ud betryggende. Dette er jo ganske rimeligt. Guld var 
