102 
skal give overensstemmende resultater, dersom bestemmelserne er 
rigtige. 
Det vil føre mig for langt at gaa ind paa alle enkeltheder med 
hensyn til disse methoder. Jeg skal kun forsøge at give dem en 
almindelig oversigt over de midler, ved hvilke vi har søgt at naa til 
en bestemmelse af disse faktorer og de endelige resultater. 
III. 
Lad os først og fremst se et øieblik paa fuglens vegt og dens 
overflade eller rettere den del af overfladen, hvormed den „hviler paa u 
luften, altsaa hele underfladen, „seilfladen a , og den del af overfladen, 
hvormed den aktivt trykker mod luften, „vingefiaden u . Forholdet 
mellem disse størrelser varierer ret betydeligt blandt de forskjellige 
fugle. Det maa staa i en nær forbindelse med fuglenes flyveevne. 
Jo større den flade, hvormed fuglen paavirker luften i forhold til veg- 
ten, desto bedre flyver. Mouillard, Harting, Mullenhoff og flere 
andre har bestemt disse forhold. 
Yi vil lettest faa en oversigt over resultaterne ved at beregne 
overfladen, som den vilde være, hvis alle fuglene veiede 1 kilogram. 
Her er nogle eksempler paa gjennemsnitsværdier: 
For 1 kilo legemsvegt af 
Seilflade i 
kvadratctm. 
Yingeflade i 
kvadratctm. 
Fasan (pliasian. cholch.) . 
1280 
800 
Ørn ( hcdiaetus albicil.) . 
1630 
1260 
Høg (cistnr palumb.) . 
2510 
1900 
Musvaag (buteo vulg.) .. 
8850 
2880 
Due ( colurnb. liv.) . 
4880 
2920 
Svale (hirund. rust.) . 
6700 
Maage (lar. melanoc.) . 
4810 
Det er let at iagttage, at flugtevnen staar i et vist forhold til 
disse størrelser, men det er ikke nok at holde sig til disse alene. 
Samtidig med at disse størrelser forandres, forandres ogsaa flugtens 
type, vingebevægelsernes form og hastighed. Det er nødvendigt sam¬ 
tidig at undersøge disse. Her maa andre methoder træde til. Vi 
