113 
disk: gav ham elendig kost, naar han trodsede, og forbedrede kosten 
lidt efter lidt, naar han tog fat paa arbeide. Under de mange for¬ 
skjellige forsøg, han gjorde, opdagede han saa i 1704 det brune 
Jaspisporcellæn og i 1709 hvidt porcellæn. Man var under alt dette 
kommen paa det rene med, at han ingen adept var, men udnyttede 
* hans opfindelse, der var ligesaa meget værd som en guldfabrik, efter 
hvad man mente. Bøttger døde som fabrikdirektør for den første 
porcelænsfabrik i Meissen 1719. 
Endskjønt det 16de og det 17de aarh. har et helt firmament af 
alkemistiske stjerner, var det kun meget faa, der lyste med eget lys. 
De andre var maaner; deres lys var laant. Eaa stjerner er det imid¬ 
lertid, som lyser med saadan kraft som La skar is og den sidste virke¬ 
lige adept Sehfeld. De var stjerner af første orden, der imidlertid 
oftest var bedækket af en sky, saa man ikke direkte, umiddelbart 
kunde se dem. — Sehfeld levede i midten af forrige aarh. Han var 
født i Over-Østerrige. Efter en 8 å 10 aars udenlandsreise besøgte 
han Badet Rodaun ved Wien. Her bestemte han sig til at vælge 
sin bopæl. Han forstod her at vinde en bademester Eriedrich’s 
fortrolighed ved at forvandle et pund tin til guld i hans nærvær» 
Han skulde bo hos Friedrich, der til gjengjeld skulde skaffe afsæt- 
ning for guld og — tie. Imidlertid var hans kone og datter ogsaa 
medvidere og holdt som ventelig kan være i længden ikke sagen hem¬ 
melig. Beretningerne kom ud og for ihvertfald at sikre sig udbad 
Sehfeld sig hos keiser Franz I et sikkerhedspatent, hvorfor han be¬ 
talte aarlig 30 000 gylden. Han foregav for keiseren at arbeide med 
et kostbart farvestof, som han havde afsætning for i udlandet. Han 
fremstillede nu guld 2 gange ugentlig, og Friedrich solgte det til 
guldsmedene. Bo havde han dog. ikke længe. Keiserinde Marie 
Theresia, som i sine arvestater selv førte regjeringen uden synder- 
ligt. hensyn til sin gemal, forbausedes ogsaa over de store mængder 
guld, der fra Sehfeld kom til mynten og til jøderne. Hun gav en 
god dag i gemalens sikkerhedspatent og fængslede ham. Han blev 
lagt paa pinebænken — men ingen tilstaaelse fik man afpresset ham. 
Da det ikke lykkedes, satte man ham i fæstningen Ternes var. — 
Keiseren, der selv havde ærbødighed for alkemi, som han troede at 
faa besked paa i de høieste grader inden frimurerne — lod paa en 
svinejagt bademester Friedrich udspørge om historiens forskjellige 
enkeltheder. Friedrich paastod, at om metalforvandlingen knnde der 
8 
