119 
hvormed de forskjellige beretninger er behandlede, 
den store interesse, at den er en righoldig, om end 
visselig ikke fuldstændig, samling af materiale ved¬ 
kommende søormen — dette dyr, som endnu ingen 
har kunnet tage og føle paa, men vis tilværelse 
dog mange brave folk med stor bestemthed tror 
paa. Til disse troende hører ogsaa forf. af denne 
bog, i slutningen af hvilken han derfor, under over¬ 
skriften „ Facts", giver en oversigt over søormens 
naturhistorie, dens ydre kjendetegn, anatomi, farve, 
forskjellen mellem hanner og hunner, ernæring, 
sanseorganer, psykiske egenskaber, fiender, geogra¬ 
fisk udbredelse, afstamning, o. s. v. Man ser naturr- 
historien er saa fuldstændig, som noget dyr kan 
ønske den, men vi skal ikke negte, at den synes 
os at svæve temmelig meget i luften, da der ikke 
har foreligget et eneste haandgribeligt faktum, 
og da forf. aldrig selv har seet dyret. Den hele 
naturhistorie er bygget paa de angivelige øienvid- 
ners beretninger, og noksaa dristigt synes det os 
derfor at være, naar forf. endog giver en afbild- 
ning af den „virkelige" søorm, saaledes som denne 
efter hans mening skal se ud. Vi gjengiver denne 
tegning — selvfølgelig med alt muligt forbehold. 
Efter dr. Oudemans’ mening er „søslangen“ 
-— megophias megophias, som dens latinske navn 
lyder — aldeles ingen slange, men et pattedyr, 
beslegtet med sælerne og søløverne. Mens sælernes 
bygning er beregnet paa, at dyrene skal kunne 
krybe paa land, saa er megophias et udpræget 
havdyr og er i overensstemmelse hermed udstyret 
med en meget lang hale, der dog ikke bærer 
nogen finne, saaledes som fiskenes eller hvalernes. 
De eneste ydre bevægelsesorganer dyret har er 
to par luffer. Videre har det en meget lang hals 
og et temmelig lidet hoved. Huden er dækket med 
en tæthaaret, glat pels i lighed med sælernes; paa 
munden sidder der verhaar og langs efter halsen 
