120 
har hannen en manke af lange haar, hvilken mangler hos hunnen. 
Farven er paa oversiden temmelig lys, graaagtig eller brun, hos 
endel individer dog rimeligvis mørkere; under er den hvidagtig. 
Dyret kommer ofte op til overfladen for at aande, men i godveir 
og solskin synes den at holde til i vandfladen i længere tid og svømme 
i overfladen med hovedet hævet over våndet og en større eller mindre 
del af ryggen synlig. Dyrets bevægelser foregaar ved vertikale 
slangebugtninger, idet lufferne som regel kun benyttes som styrered- 
skaber. Kun sjelden holdes kroppen rolig, og svømningen foregaar 
ved hjælp af lufferne alene. 
Søslangens parring foregaar i marts og april; ungerne fødes i 
juli og august og har en længde af ca. 20 fod (!) 
Dyrets geografiske udbredelse er ganske stor, idet det er seet 
ved snart sagt alle kyster og have, dog især i Atlanterhavet og kun 
sjelden i det stille ocean. 
Hvad nu endelig dyrets slegtskabsforhold angaar, saa har det 
fælles stamfædre med sælerne, og Oudemans giver os dens hele stam- 
træ tilbage i svundne geologiske perioder, uden at vi dog finder os 
beføiede til at gaa nærmere ind paa denne side af sagen. 
Som man ser af de her ganske kortelig refererede afsnit af 
bogen, er det en meget nøiagtig beskrivelse forf. giver af det meget 
omstridte dyr'; om den er ligesaa sikker og paalidelig, som den er 
detaljeret, det er derimod et andet spørgsmaal, som vi ikke finder os 
beføiede til ubetinget at besvare bekræftende. Det, kan man først 
komme til vished om, naar det engang lykkes at faa tag i en død 
søorm eller ialfald i skelettet af en, og det er hidtil ikke lykkedes 
nogen. En af de af Oudemans eiterede forf. meddeler rigtignok, at 
„En herre i Bergen har fortalt ham, at der for nogen tid siden i 
museet i denne by fandtes en del af skelettet af en søslange,“ men 
desværre kan vi ikke bekræfte denne beretning, som vel skyldes en 
eller anden spøgefuld medborger. 
Vi vil slutte dette referat med at gjengive den opfordring, hvor¬ 
med Oudemans indleder sin bog. Han opfordrer deri reisende og 
sportsmænd, der forstaar at fotografere, til at tage øiebliksbilleder af 
dyret, naar de kan komme til: kun paa denne maade vil det kunne 
lykkes at overbevise zoologerne, der ikke sætter synderlig pris paa 
beskrivelser og blyantstegninger. At man ogsaa, hvis det lykkes at 
komme over et dødt eksemplar af arten, bør tage vare paa saa meget 
