126 
-aarstid store flokke vildænder samler sig paa floden, udsætter jægerne 
efter solnedgang et antal store, udhulede og tørrede græskar. I be- 
gyndelsen ser vildænderne noget mistænksomme til disse omdrivende 
græskar; men snart bliver de vante til dem og svømmer saa alde¬ 
les nmistænksomme om imellem dem. Saa gaar jægeren i vån¬ 
det med et bælte om livet og paa hovedet et lignende græskar, 
hvori der er anbragt huller, for at han kan se. I våndet lige til 
hagen ligger han saa paa vagt, indtil han ser sin leilighed. Naar 
-saa en af ænderne kommer nær nok til ham, griber han denne ved 
fødderne, drager den ned under våndet, dreier halsen om paa den, 
-og hænger den i sit bælte. Da flokken er vant til at se ænderne 
-dukke, lægger de ikke merke til, at nogle blandt dem forsvinder under 
■overfladen; først naar jægeren med sit fyldte bælte reiser sig op af 
våndet, spredes de frygtsomme til alle sider. F. U. 
Skurestene i laget grus ved Kristiania. Naar man fra Kri¬ 
stiania følger hovedbanen en halv mil op langs Loelvens vide, flade 
■dalføre, kommer man til nogle mindre aaser eller hauger, som stræk- 
ker sig tvers over dalen mellem gaardene Linderud og Stubberud. 
Havde disse aaser været sammenhængende, vilde de have dannet en 
'dæmning, der havde spærret elven, saa der ovenfor havde dannet sig 
en indsjø. Efter alt hvad vi ved om saadanne dannelser har man her 
for sig levningerne af en gammel moræne. En isbræ har engang 
kommet glidende ned gjennem dalen ovenfor og staaet med sin ende 
her; derfor har ogsaa alt det grus og sten, som den førte med sig, 
her ophobet sig til den omtalte dæmning. 
lanledning af Smaalensbanens bygning begyndte man i sin 
tid at tage grus her og har gravet saa langt ind i jordbakken, at der 
herunder er fremkommet en formelig liden dal, som er omtrent 200 
f od lang, og hvis steile sider inderst inde opnaar en høide af omtrent 
80 fod. Her er god anledning til at studere morænens indre bygning; 
•den viser sig at være smukt lagdannet; paa væggene tegner sig stri- 
ber af finere’ og grovere, mere og mindre med sten opfyldt sand. 
Troen paa, at man her har noget med isbræer at skaffe, faar man 
saa at sige bogstavelig i hænde, naar man ser vel paa de talrige 
■.stene, som ligger her omstrøede efter arbeidet; de allerfleste stene viser 
memlig paa en eller flere sider glatte plane flader, og er dertil ofte 
