130 
mathematiske problemer. Moderen skjønte snart, at sønnen vilde blive 
en daarlig gaardbruger, og han blev derfor sendt tilbage til skolen i 
Grantham, hvor han forblev i 9 maaneder, da det bestemtes, at han 
skulde til Cambridge for at studere. 
At Newton ikke har været nogen slyngel paa skolen fremgaar af, 
at hans lærer paa afskedsdagen fremhævede ham som et mønster til 
efterligning for de andre gutter og holdt en lovtale over hans karak¬ 
ter og evner. 
Ved universitetet tog han med alvor fat paa studiet af mathe- 
matik, kemi og filosofi. Af hans notisbøger, hvor der blandt kemiske 
og mathematiske notater ogsaa forekommer regnskabslister, kan man 
faa et indblik i hans interessesfære de første nniversitetsaar. 
Eoruden videnskabelige verker, kemiske og fysiske apparater 
findes saadanne poster som: Indbinding af en bibel, appelsiner til 
min søster, tabt i kortspil, etc. 
Newtons tanker havde allerede begyndt at tage sine egne veie, 
da universitetet i , 1665 blev lukket paa grund af, at der var udbrudt 
en voldsom pest. Han reiste da hjem, og her var det, at han fik 
den første idé til sin epokegjørende opdagelse af tyngdeloven. 
Det fortælles, at han en dag sad alene i sin mors have og grun- 
dede over tiltrækningsfænomenerne. Under dette faldt et æble ned 
fra et nærstaaende æbletræ. Denne lille omstændighed bragte ham 
paa den tanke, at den samme kraft, som bevirkede æblets fald, ogsaa 
maatte virke udover de jordiske afstande f. eks. helt til maanen, og 
at det var denne kraft, som holdt maanen i sin bane. Herfra var 
det naturligt at slutte, at solen paa planeterne maatte øve en tiltræk- 
ning, som ikke kunde være væsentlig forskjellig fra tiltrækningen mel- 
lem jorden og maanen. Newton gav sig straks i færd med den mathe¬ 
matiske undersøgelse af tingen. Idet han forudsatte, at kraften var 
omvendt proportional med afstandens kvadrat, kunde han af jordens 
beregnede tiltrækning paa maanen slutte sig til jordens kraftvirkning 
paa legemer ved dens overflade, for hvilken den saakaldte faldakcelera- 
tion, eller hastighedstilveksten pr. sekund, tjener som maal. Da akce- 
lerationen er en størrelse, som kan udledes eksperimentalt, kunde saa- 
ledes Newton ad den vei prøve sin lov. Paa grund af ufuldkomne data, 
mislykkedes det første forsøg, og han opgav foreløbig sit tema. 
Efterat han var ble ven bekjendt med de resultater, hvortil franskman- 
