142 
bliver efterhvert voldsommere og tilsidst sprænges eghinden (fig. 9) 
og ungen blir fri. Den hele udviklingsproces i egget medtager nor¬ 
malt 16 døgn; dog kan den ved lav temperatur forlænges med 
nogle dage. 
Den af egget netop udslupne unge har i sit udseende ikke meget, 
som minder om en torsk. Hovedet og øinene er i forhold til resten 
stort, kjæverne er endnu sammenvoksede med hinanden, kroppen er 
sammentrykt, gjennemsigtig og paa ryg og bugside forsynet med en 
tynd, vandklar hinde, som erstatter de endnu ikke udviklede ryg- og 
halefinner. Under bugen bærer den den store blommesæk (fig. 10), 
hvis indhold er bestemt til at tjene ungen til næring i den første tid, 
mens dens fordøielseskanal endnu ikke er færdig til at funktionere. 
I den første tid efter frigjørelsen fra egget driver yngelen nok- 
saa hjælpeløs omkring ved overfladen af søen. Imidlertid svinder 
blommesækken mere og mere, idet dens indhold opsuges i embryoets 
krop, og munden dannes, idet underkjæven, som hidtil var fast for¬ 
bunden med overkjæven, skiller sig fra denne. Efter 12—14 dages 
forløb er blommesækken fuldstændig absorberet, og ungen begynder 
fra nu af at føre et mere selvstændigt liv. Mens den tidligere var 
henvist til overfladen, begynder den nu at gjøre udflugter dybere ned 
og napper med begjærlighed efter smaa mikroskopiske krebsdyr, lar¬ 
ver og lignende, som i stor mængde findes frit svømmende i søen. 
Eig. 11 viser en unge, som allerede i nogen tid har ført et selv¬ 
stændigt liv. Blommesækken er for længe siden absorberet og tarm¬ 
kanalen, der i begyndelsen er næsten ret, har faaet en del slynger. 
Endnu bærer dog ungen den sammenhængende store, embryonalfinne 
og først senere opstaar de tre skilte rygfinner, som udmerker torske- 
slegten, samt haiefinnen; brystfinnerne er allerede i egget anlagte. 
Torskeungen er imidlertid ikke bestemt til at gjennemløbe hele 
sin videre udvikling og tilvekst ude paa det aabne hav, men er nødt 
til at søge ind mod de grunde strande for at søge beskyttelse og 
næring. 
Allerede før dette sker, efterstræbes de imidlertid mere og mere 
af fiender og for at skjule sig for disse tåger de, endnu i den sidste 
del af sit pelagiske liv, sin tilflugt under maneter og andre gjenstande, 
som flyder i søen. At den søger sin tilflugt under maneter har vel 
-ogsaa for en del sin grund deri, at disse paa sine lange fangtraade 
