146 
sammen med deres syn. Idetmindste har man gjort eksperimenter 
med flyndrer, som er blevne berøvet synet, og man har da fundet, at 
disse ikke afpasser farven efter bunden. I hvor høi grad tilpasnings¬ 
evnen er udpræget hos dem fremgaar af eksperimenter, gjorte af dr. 
Cunningham i Plymouth, med tungen ( solea vulg ar is). Han lagde et 
eksemplar i et glas, som ved at være overtrukket med sort papir og 
ved i beholderen nedlagte kul var gjort saa sort som muligt. Grund- 
farven blev da mørk-brun med sorte pletter. Naar det samme eksem¬ 
plar overflyttedes til en hvid porcelænsskaal og udsattes for sterkt 
lys, blev farven lyst graa-gul. Naar man ser de to tegninger af flyn¬ 
dren under disse forskjellige forhold skulde man efter farven at dømme 
neppe tro, at det var samme art. 
Af flyndre findes i akvarierne kveiten ( hippoglossus vulgaris ) i 
smaa eksemplarer, rødspætten (pleeuronectes platessa ), skrubben 
(pl. flesus ), lomren (pl. microceplialus) , sandflyndren (pl. limanda) 
og flere andre. Kveiten kan som bekjendt opnaa en betydelig stør¬ 
relse, og der tales fra Finmarken til og med om et eksemplar af om¬ 
trent 6 meters længde. Den almindelige størrelse er 1—2 meter. 
Det er en graadig rovfisk, som lever af fiske og krebsdyr. I et 
eksemplar fandtes 3 store torske, som tilsammen veiede 40 marker. 
Tungen (solea vulgaris) er en hos os noksaa sjelden flyndre, 
som for sit udmerkede kjød er høit vurderet. Ved Englands, Frankrigs 
og Spaniens kyster er den almindelig. 
Læbefiskene ( labrus ), der har' sit navn af sine tykke, kjødfnlde 
læber, er i akvarierne repræsenteret af 3 eller 4/ arter, deriblandt 
berggylten (labrus berggylta) og blaastaalen eller rødnæbben 
(labrus mixtus). Den sidstnævnte optræder i 2 farvedragter, den blaa er 
hannen, den røde med en sort plet ved halen er hunnen af samme art. 
Begge arter lever mest af skjældyr, hvis skal de ved hjælp af sine 
sterke tænder knuser. Især angriber de med begjærlighed blaamus- 
linger og krabber, naar disse lægges ned til dem. Læbefiskene hører 
til de smukkest farvede fiske i vore nordiske have. 
Skjønt den endnu ikke har været repræsenteret i akvariet, maa 
vi dog med nogle ord berøre fjæsingen (trachinus draco). Den er 
nemlig en af de faa fiske, og den eneste ved vore kyster, som er i 
besiddelse af giftapparater. Disse bestaar af benpigge, der er anbragte 
paa gjællelaagene, samt de omdannede forreste straaler i rygfinnen. 
Giften afsondres i kjertelartede organer ved siden af finnerne. Der 
